Провадження № 1-кс/522/5554/23
УХВАЛА

11 вересня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 26.11.2009 року, а саме на: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0740.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,08 га, кадастровий номер :03:001:0740, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після придбання вищезазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 стало відомо, що постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 26.11.2009 року, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0740.

У відповідь на адвокатський запит, 28.08.2023 року заступником начальника Слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 повідомлено, що згідно даних УІАП в Одеській області кримінальна справа №73 порушена прокуратурою м.Одеси 28.09.2009 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України; 28.09.2009 кримінальна справа №73 передана за підслідністю до слідчого відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області; 26.11.2009 кримінальна справа №73 передана за підслідністю до слідчого відділу Приморського районного відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області; кримінальна справа №73 перекваліфікована з ч.4 ст.190 КК України на ч.1 ст.358 КК України (дата не вказана); 28.12.2009 кримінальна справа №73 зупинена на підставі ч.3 ст. 206 КПК України (в ред. 1960 року) у зв`язку з відсутністю особи, яка скоїла злочин.Обвинувачення ОСОБА_4 по кримінальній справі №73 не пред`являлось. Кримінальна справа №73 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилась. Матеріали кримінальної справи №73 в архіві слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області відсутні.

На теперішній час, наявність накладеного арешту перешкоджає ОСОБА_4 в повній мірі користуватися своїм майном. На підставі викладеного, заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту.

Власник майна у судове засідання не з`явився, від її представника адвоката ОСОБА_3 надійшла заява, у якій він клопотання підтримав, просив арешт, накладений на майно, скасувати та провести судове засідання за відсутності власника майна.

Слідчий у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином.

Вивчивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обмеження прав повинно відбуватися виключно уповноваженими на те суб`єктами, за наявності до того підстав і умов, у передбаченому законом порядку. Так, частина 1 ст. 132 КПК визначає, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються виключно на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі „Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі „Антріш проти Франції, від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та „Кушоглу проти Болгарії, заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити „справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі „Спорронг та Льонрот проти Швеції, пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі „Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 26.11.2009 року було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0740.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34343308 від 22.08.2023 року власником зазначеної вище земельної ділянки площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0740, є ОСОБА_7 .

Згідно з листом №4/1-201/аз; 4/1-к-201/1/аз від 28.08.2023 року заступником начальника Слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 повідомлено, що згідно даних УІАП в Одеській області кримінальна справа №73 порушена прокуратурою м.Одеси 28.09.2009 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України; 28.09.2009 кримінальна справа №73 передана за підслідністю до слідчого відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області; 26.11.2009 кримінальна справа №73 передана за підслідністю до слідчого відділу Приморського районного відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області; кримінальна справа №73 перекваліфікована з ч.4 ст.190 КК України на ч.1 ст.358 КК України (дата не вказана); 28.12.2009 кримінальна справа №73 зупинена на підставі ч.3 ст. 206 КПК України (в ред. 1960 року) у зв`язку з відсутністю особи, яка скоїла злочин.Обвинувачення ОСОБА_4 по кримінальній справі №73 не пред`являлось. Кримінальна справа №73 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилась. Матеріали кримінальної справи №73 в архіві слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області відсутні.

Отже, наявність накладеного арешту перешкоджає ОСОБА_4 в повній мірі користуватися своїм майном, що змусило її звернутися з клопотанням про його скасування.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі вище викладеного, дослідивши надані сторонами матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що наразі відсутня необхідність позбавлення власника права розпоряджатись та користуватись вищезазначеним майном, а тому слідчий суддя вважає за необхідне клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 26.11.2009 року, а саме на: земельну ділянку, площею 0,08 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0740.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1