ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1711/21 Номер провадження 11-кп/814/715/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002441за апеляційними скаргами зі змінами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Балта Одеської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий двох неповнолітніх дітей, працюючий директором ТОВ «М-тек технолоджи», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.125 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 3062,60 грн, моральну шкоду в сумі 15000 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 23 червня 2020 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому два удари кулаком правої руки у ліву надбрівну ділянку голови, внаслідок чого заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі з внесеними змінами захисник, за згодою з обвинуваченим, просить скасувати вирок суду та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.

При цьому зазначає, що ОСОБА_8 хоча і не визнає вину, проте бажає скористатись своїм правом на закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.

Зауважує, що передбачений законом інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор також просить скасувати вирок суду та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_8 вчинив 23 червня 2020 року, а тому на момент перегляду судом апеляційної інстанції кримінального провадження закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги з внесеними змінами, думку прокурора, який вважав за необхідне звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України з огляду на його згоду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.2 постанови №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні цього питання суд під час апеляційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна ухвалити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким дана належна оцінка.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку, та дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.125 КК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_8 вчинив 23 червня 2020 року.

Обвинувачений надав апеляційному суду заяву про згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яку підтримав у судовому засіданні.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI, яка діяла на час його вчинення, є злочином невеликої тяжкості, а відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ, віднесено до кримінальних проступків.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинні положення п.2 ч.1 ст.49 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На час розгляду 05 липня 2023 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме три роки, минули, що є правовою підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України та для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Як слушно зазначає захисник, невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення в даному випадку не перешкоджає застосуванню щодо нього положень ст.49 КК України.

Так, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17.

Що стосується процесуальних витрат, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові Великої Палати Верховного суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Витрати потерпілого ОСОБА_11 на правову допомогу в сумі 15000 гривень є документально підтвердженими та ніким із учасників провадження не оспорюються.

При цьому, колегія суддів враховує, що у висновку, сформульованому в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 зазначено, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

В даному кримінальному провадженні витрати на правову допомогу були понесені потерпілим ОСОБА_11 не з власної ініціативи, а були вимушеними, оскільки зумовлені необхідністю залучення фахівця в галузі права для надання кваліфікованої юридичної допомоги та здійснення захисту своїх прав та інтересів внаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального проступку.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15000 гривень з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 .

Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

При цьому, з огляду на приписи ст.129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Отже, апеляційні скарги захисника та прокурора з внесеними до них змінами необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 зі змінами, внесеними захисником ОСОБА_7 , а також прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 зі змінами задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 цього Кодексу, а кримінальне провадження №0002441 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 витрати на правову допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4