Провадження № 11-кп/824/4006/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 301, ч. ч. 4, 5 ст. 301 (у редакції, яка діяла до набрання чинності Закону України від 18.02.2021 №1256-ІХ), ч. 1, 4 ст. 301?, ч. 3 ст. 149, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 4 ст. 152, ч. ч. 1, 3 ст. 301 та ч. ч. 1, 3 ст. 301? КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до 11 серпня 2023 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихпід вартою, вказав що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, лишаються дійсними і триваючими, врахував особи обвинувачених, які обвинувачується у вчиненні низки злочинів, зокрема особливо тяжких, за скоєння яких передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі. Судом зазначено, що запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухилення від суду, впливу на потерпілу та свідків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що прокурором не доведено наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому суд був позбавлений можливості надати належну оцінку доказам вини. Також вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не додано будь-яких доказів на підтвердження їх існування. Окрім того, клопотання прокурора взагалі не містило обґрунтування можливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений повідомлені, клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які направлені проти волі, честі та гідності особи, статевої свободи та статевої недоторканості, проти громадського порядку та моральності, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, більша частина який, відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого та особу потерпілої, а саме вчинення злочину із застосуванням насильства щодо малолітньої дитини, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження , тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність прокурором обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки обвинувальний акт у даному провадженні передано до суду, то ОСОБА_7 має статус обвинуваченого. Разом з тим, доводи апелянта про ненадання належної оцінки доказам вини ОСОБА_7 не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Доводи адвоката на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки прокурором у поданому до суду клопотанні в повній мірі обґрунтовано та вичерпно викладено наявність усіх існуючих ризиків, а судом було перевірено їх наявність та надано їм належну оцінку.

Доказів того, що ризики, визначені ст.177 КПК України, які були підставами для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зникли чи суттєво зменшилися, матеріали апеляційної скарги не містять.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року про продовження йому строку тримання під вартою - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: