Номер провадження: 11-кп/813/580/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000515 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка, Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до набрання даним вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з дня затримання з 26 липня 2022 року .

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому , що він 25.07.2022 року приблизно о 22 годин 30 хвилин, діючи в порушення вимог п.п. 2.9 а) , 12.4, 12.9 б) ПДР, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сів за керування технічно справного автомобіля «NISSAN-SUNNY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , достовірно знаючи що це заборонено ПДР, та розпочав рух із Приморського району в напрямку Малиновського району м. Одеси.

Приблизно о 22:40 год., водій ОСОБА_8 , здійснював рух по сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Мельницька в Малиновському районі м. Одеси, з боку вул. Балківська в напрямку вул. Овідіопольська дорога, в Малиновському районі м. Одеси, зі швидкістю яка перевищує допустиму швидкість руху у населеному пункті 50 км/год.

Продовжуючи рух, та проїжджаючи перехрестя вул. Василя Стуса - вул. Мельницька, яке регулюється світлофором працюючим в режимі зміни сигналів, водій ОСОБА_8 , діючи у порушення вимог п.п. 2.3.6), 12.1 ПДР перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну та контролювати рух транспортного засобу, у темну пору доби, в умовах не обмеженої видимості, рухаючись по асфальтованому сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Мельницькій, на якій організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги руху у кожному напрямку, які поділені між собою дорожньою розміткою 1.3, з боку вул. Василя Стуса в напрямку вул. Овідіопольська дорога, був неуважним, обрав швидкість руху керованого автомобіля, не враховуючи дорожню обстановку, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, в районі будинку №43 по вул. Мельницька, діючи з необережністю, проявляючи злочинну самовпевненість, та маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_8 не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу, не забезпечив рух керованого автомобіля в межах своєї смуги руху, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого, допустив неконтрольований виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини вправо, де на узбіччі скоїв наїзд правою передньою частиною автомобіля на опору ЛЕМ №211.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «NISSAN-SUNNY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні заподіяно наступні тілесні ушкодження:

а) закрита травма грудної клітки: садна грудей, перелом грудини, переломи 3-6-го правих та 6-8-го лівих ребер, розрив грудної частини аорти з крововиливом у плевральні порожнини (в правій - 400 мл, а в лівій - 350 мл. рідкої крові);

б) закрита травма живота: розриви печінки с крововиливом у черевну порожнину (350 мл рідкої крові);

в) садна обличчя, садна нижніх кінцівок, забійна рана лівої гомілки.

Смерть ОСОБА_10 перебуває у прямому причинному зв`язку з вищевказаною закритою травмою тулуба у вигляді перелому грудини, переломів правих та лівих ребер, розриву грудної частини аорти з крововиливом у плевральні порожнини, розривів печінки з крововиливом у черевну порожнину. Безпосередньою причиною смерті став шок.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п. 2.3.6), 2.9а), 12.1., 12.4, 12.9 б), «Правил дорожнього руху України» знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок змінити, як занадто суворий, застосувати ст. 69 КК України та призначити остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі .

Вказує, що суд призначив обвинуваченому надмірно суворе покарання.

Суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину і позицію потерпілого, який вказував, що моральних і матеріальних претензій до обвинуваченого не має і просив суд призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

ОСОБА_8 щиро кається, сам себе засуджує і карає за те, що він сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого загинула найрідніша людина- сестра , щиро визнає свою вину, бажає віддати належне потерпілому чоловіку сестри, має міцні соціальні зв`язки, у нього є дружина, 2 брати і сестра( діти - сироти), працював без офіційного оформлення, раніше не судимий, ніколи не притягався до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем попередньої офіційної роботи та за місцем проживання друзями, характеристики від яких долучені судом до матеріалів провадження.

Вказує, що обвинуваченому достатньо двох років позбавлення волі, щоб повністю усвідомити протиправність своєї поведінки, він вже це усвідомив, так як зробив для себе правильні висновки на майбутнє життя і хоче в подальшому бути законослухняним громадянином, про що заявляв під час судового слідства.

Підставами для зміни вироку суду першої інстанції є те, що не повністю врахований закон, який мав би бути врахований і невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити, застосувати ст. 69 КК України та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Вказує, що судом безпідставно не було враховано надання допомоги сестрі відразу після аварії, те що він з місця пригоди не зник, потерпілий до нього не має претензій, так як вони рідні люди і між ними добрі стосунки.

Стверджує, що є три обставини, які пом`якшують покарання, тому просить застосувати ст. 69 КК і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Зазначає, що втратив близьку людину, щиро кається, зробив для себе правильні висновки. Згоден нести покарання , але не таке суворе, як призначив суд першої інстанції.

Він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно , працював без офіційного оформлення. Має дружину

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок змінити , застосувати ст. 69 КК України та призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Вказує, що суд призначив обвинуваченому надмірно суворе покарання.

Будь яких матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого немає. ОСОБА_8 після ДТП не залишив місце пригоди, намагався допомогти потерпілій вижити. Вірить , що ОСОБА_11 щиро кається і карає себе за те , що сталося.

Вважає, що достатнім буде покарання у вигляді двох років позбавлення волі, оскільки суд першої інстанції призначив дуже суворе покарання, що не відповідає особі обвинуваченого, який позитивно характеризується на роботі та в сім`ї.

Просить розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг .

Прокурор вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог .

Потерпілий в судове засідання не з`явився , його неприбуття відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просив апеляційний розгляд провести без його особистої участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

В апеляційних скаргах захисник, обвинувачений та потерпілий не оспорюють висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України, правильність застосування судом положень ч. 3 ст. 349 КПК, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Захисник, обвинувачений та потерпілий в своїх апеляційних скаргах вказують на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як слідує із вироку, суд першої інстанції визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття.

Наявність такої обставини , що пом`якшує покарання - щире каяття було вказано і в обвинувальному акті.

Обставин, що передбачені ст.67 КК України судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 , як видно із вироку, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який ніколи до кримінальної відповідальності не притягався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, одружений, дітей не має, працював неофіційно, що дало підстави суду для призначення йому мінімального покарання за ч.3 ст. 286-1 КК України.

Суд , враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його непоправні наслідки у виді загибелі потерпілої , відомості про особу обвинуваченого в цілому, його матеріальний та соціальний стан, його ставлення до скоєного, дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив Правила дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наражаючи на небезпеку оточуючих, в т.ч. і учасників дорожнього руху.

Як видно , суд першої інстанції відхилив доводи сторони захисту щодо наявності підстав для призначення покарання із застосування положень ст. 69 КК, та зазначив , що жодна із наведених обвинуваченим та його захистом обставин - сімейний стан, позитивна характеристика, виховання у дитячому будинку та важке дитинство, не можуть нівелювати стан алкогольного сп`яніння особи, яка будучи обізнаною про відповідні заборони, допускаючи можливі наслідки все ж сіла за кермо транспортного засобу та керувала ним, піддаючи небезпеці як себе, так і інших осіб.

Суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Обставини, на які посилаються апелянти , в тому щире каяття, наявність родини, постійного місця проживання, відсутність попередніх судимостей, неофіційне працевлаштування, те, що обвинувачений виховувався у дитячому будинку, як видно, було у повній мірі враховано судом при призначенні покарання, що дало йому підстави для призначення покарання у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

За змістом ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Обставини , які відповідно до вимог ст. 66 КК можуть бути визнані судом такими, що пом`якшують покарання , а саме визнання вини , висловлення жалю з приводу скоєного та втрати сестри, які характеризують щире каяття обвинуваченого у повній мірі були враховані судом при призначенні покарання, що у сукупності з іншими відомостями про особу обвинуваченого, його сімейним станом, позитивної характеристикою і дало суду підстави для призначення покарання у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь його суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_8 має братів та сестру , виховувався у дитячому будинку не є тими обставинами , які тісно пов`язані із вчиненим злочином і такими обставинами , які істотно знижують тяжкість скоєного злочину.

Не можна погодитися із доводами апелянтів про те, що обставиною, яка дає підстави для застосування ст. 69 КК слід визнати те, що обвинувачений не покинув місце ДТП.

Апелянти посилаються також на те, що суд безпідставно не врахував обставиною, що пом`якшує покарання надання іншої допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину. В чому саме полягала така допомога , апелянтами не зазначено. В наявних матеріалах провадження такі обставини не відображені.

Оцінюючи такі доводи апеляційних скарг, колегія суддів відзначає, що дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілій було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання померла, виникла внаслідок того, що ОСОБА_8 , своїми діями порушив відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідків.

Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини

ОСОБА_8 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Тому наведені апелянтами обставини не можна визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у розмірі , що відповідає мінімальній межі санкції ч.3 ст. 286-1 КК повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких та передбачає покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, а також наслідки дій обвинуваченого у виді смерті людини та сукупність відомостей про особу обвинуваченого , його ставлення до скоєного .

Думка потерпілого щодо призначення покарання, висловлена в поданій ним до суду першої інстанції заяві, та в апеляційній скарзі підлягає врахуванню, однак така позиція не є вирішальною при прийнятті відповідного рішення судом, з огляду на конкретні обставини справи, і вона підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами , передбаченими ст. 65 КК України.

Обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах апелянти щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є безумовними і достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянти не навели.

Суд навів переконливі мотиви свого рішення в частині призначення покарання і доводи апеляційних скарг висновки суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому у повній мірі відповідає ст. 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційних скаргах суд не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку , що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційних скаргах захисника, обвинуваченого та потерпілого зміні не підлягає, тому у задоволенні апеляційних скарг належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом 3-х місяців, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання її копії, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4