ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7063/23
провадження № 1-кп/753/1425/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, військовослужбовця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 відповідно до наказу №14 від 14.01.2023 командира військової частини № НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водія 1 розвідувального відділення розвідувального зводу ВОС-НОМЕР_3, вважається таким, що посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, 20.01.2023 приблизно о 06-45 год., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «BMW 530d», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався проїзною частиною просп. Григоренка 29, зі сторони вул. Драгоманова в напрямку вул. А. Ахматової у м. Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306.

Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_4 виразилось в тому, що він керуючи вище вказаним транспортним засобом, рухаючись зі швидкістю приблизно 85,95 км/год+-3,438 км/год, проїзною частиною просп. Григоренка 29, зі сторони вул. Драгоманова в напрямку вул. А. Ахматової у м. Києві, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою ПДР України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, а саме не переконався, що на даному пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а також несвоєчасно зреагував на пішохода, яка маючи перевагу в русі здійснювала перехід зазначеної проїзної частини безпосередньо по розмітці нерегульованого пішохідного переходу (з права на ліво, відповідно траєкторії руху автомобіля), яка існувала для нього як небезпека. Внаслідок цього скоїв наїзд на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримала тяжке тілесне ушкодження, яке виразилось у вигляді закритої травми живота: переломи поперечних відростків 4 поперекового хребця з обох боків, переломи поперечного відростку зліва 5 поперекового хребця, перелом остистого відростка та дужки 1 крижового хребця, уламковий перелом. З розходженням бічної маси крижа зліва та переходом на крижову масу праворуч; перелом куприка; перелом нижньої гілки сідничної кістки злів (зі зміщенням) та верхньої гілки лівої лонної кістки, з розповсюдженням лінії перелому на кульшову западину; розрив симфіза, які (переломи) супроводжувалися крововиливами у тканини навколо; у клінічному перебігу травми спостерігалися явища розвитку шоку.

Порушення п. 18.1 ПДР України водієм ОСОБА_4 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Обвинувачений показав, що дійсно керуючи автомобілем «BMW 530d», рухаючись по просп. Григоренка, який не був освітлений, допустив порушення ПДР України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яку замітив вже за 5 метрів до автомобіля, після чого відразу викликав медичну допомогу та поліцію. Відшкодував в повному обсязі завдану шкоду потерпілій. Усвідомлює, що вчиняв протиправні дії. Запевнив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У скоєному щиро розкаявся, жалкує, що так сталося, запевнив, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде. Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та щирості його позиції.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому та іншим учасникам процесу порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків потерпілій.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 із змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який характеризується необережною формою вини; конкретні обставини кримінального провадження, а саме обвинувачений відразу після події надав потерпілій першу медичну допомогу, викликав швидку та поліцію; його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: одружений, має вищу освіту та має на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій, нагороджений орденом «За мужність ІІІ ступеня»; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше не судимий; наявність декілька пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставини.

Враховуючи наведене, суд призначає ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Разом з цим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та беручи до уваги позицію прокурора та потерпілої, суд, враховуючи вимоги ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку, вважаючи таке покарання необхідним, достатнім і справедливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахування зазначених вище обставин кримінального провадження, а саме думку потерпілої та прокурора, які просили суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом, відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, суд вважає можливим не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки єдиним джерелом його доходу для утримання сім`ї є автомобіль.

Судові витрати по оплаті судових експертиз підлягають стягненню з засудженого на користь держави.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 6974 гривень на користь держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ