СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/502/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 від 02.05.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26.10.2022 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про визначення місця зберігання речового доказу, яким просив змінити місце зберігання речового доказу, а саме автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», бежевого кольору, д/н/з НОМЕР_1 ; який на даний час знаходиться на штраф майданчику, та передати його на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_3 .

У судовому засіданні, 20.07.2023, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання свого захисника підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Дослідивши матеріали кримінального провадженнгя, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженогопостановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 N 1104(далі - Порядок), цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 Порядку, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Також згідно п. 5 зазначеного Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженогопостановою КМУ від 19.11. 2012 року за N 1104, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Будь-яких доказів того, що власник автомобіля може приховати, пошкодити, знищити даний транспортний засіб, суду не надано.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК Украйни, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі "Жушман проти України" зазначається - що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності".

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Поряд з цим, суд бере до уваги те, що зберігання транспортного засобу на відкритому майданчику впродовж року з часу накладення арешту не сприяє його належному утриманню та може призвести до погіршення технічного стану.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про можливість часткового задоволення вказаного клопотання, а саме в частині зміни місця зберігання речового доказу.

Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 100, 309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про передачу вилученого майна на відповідальне зберігання задовольнити частково.

Змінити місце зберігання речового доказу, а саме автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», бежевого кольору, д/н/з НОМЕР_1 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», д/н/з НОМЕР_1 ; та ключів від замка запалення автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», д/н/з НОМЕР_1 , який на даний час знаходиться в слідчому управлінні ГУНП в м. Києві, передавши його на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , обов`язок забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», бежевого кольору, д/н/з НОМЕР_1 ; за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , до скасування арешту майна у встановленому законом порядку і безперешкодний доступ до нього для перевірки стану збереження арештованого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підляга.

Суддя ОСОБА_1