Справа № 489/4439/23
Провадження № 1-кп/489/868/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

11 серпня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0000362 від 19.04.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця, перебуваючого на посаді інженера метеорологічної групи військової частини НОМЕР_1 , одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України із Міністерством Оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №279 від 26.12.2013, капітана ОСОБА_7 , призначеного наказом Командувача Повітряних Сил 3CУ від 04.12.2013 № 605 на посаду інженера метеорологічної групи військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини, визначено таким, що з 26.12.2013 справи та посаду прийняв i приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу» початком проходження військової служ6и для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового склааду військової частини.

Відтак, з 26.12.2013, тобто з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування ii державних символів є о обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мoбілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ i організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих ii місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час i частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу втрати ввіреної йому стрілецької зброї останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Згідно зі статтями 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Згідно зі ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Проходячи військову службу, капітан ОСОБА_3 , відповідно до вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно з положеннями статей 1, 3, 7 ЗУ «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Пунктом 13 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою КМУ від 04.08.2000 № 1225, визначено, що військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників; умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати.

Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів у Збройних Силах України визначений Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359 (наділі - Інструкція).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.15, 2.16, 2.22 цієї Інструкції, у підрозділах військової частини облік стрілецької зброї та боєприпасів ведеться за книгою видачі зброї та боєприпасів, книгою обліку за номерами і закріплення озброєння та техніки, книгою обліку озброєння та техніки за номерами і технічним станом, відомістю закріплення зброї за особовим складом. У підрозділах військової частини стрілецька зброя та боєприпаси до неї, у тому числі спортивна та навчальна, зберігаються в кімнаті для зберігання зброї в порядку, передбаченому статтями 144-151 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України

Згідно з п. 2 розділу Х зазначеної Інструкції, військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі.

З огляду на вказане, капітан ОСОБА_3 під час поводження зі зброєю повинен був зберігати при собі видану йому зброю та вчиняти всі необхідні дії, які б унеможливлювали її втрату чи викрадення.

Також вимогами ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», встановлено, що військовослужбовці зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоди. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Однак капітан ОСОБА_3 , діючи в порушення вищевказаних нормативних актів із злочинною недбалістю, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

Так, 24.02.2022 капітан ОСОБА_3 в приміщенні штабу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , отримав 5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_3 , про що зроблено відмітку в книзі видачі зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 .

Однак 27.02.2022, точного часу не встановлено, капітан ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді інженера метеорологічної групи військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, в порушення вказаних нормативних документів зберігання 5,45-мм автомату АКС-74 № НОМЕР_3 не забезпечив та всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства ввірений йому та отриманий ним для службового користування автомат на зберігання до військової частини не здав та, у порушення порядку зберігання та використання військового майна ОСОБА_3 залишив 5,45-мм автомат АКС-74 № НОМЕР_3 в приміщенні казарми роти охорони військової частини НОМЕР_1 без нагляду, не контролюючи його наявність.

Внаслідок вказаних дій, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_3 втратив ввірену йому для службового користування зброю, а саме: 5,45-мм автомат АКС-74 № НОМЕР_3 , чим спричинив шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 у розмірі 2400,58 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 413 КК України, - втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.

27.07.2023 між прокурором та підозрюваним за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 413 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді двох років позбавлення волі та відповідно до ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки доцільно призначити службове обмеження на той самий строк із відрахуванням із суми грошового забезпечення обвинуваченого в дохід держави двадцяти відсотків.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи підозрюваного, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на даний час є військовослужбовцем, характеризується позитивно, наявності обставин, що пом`якшують покарання, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також відшкодування ним завданої шкоди. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Представник потерпілого надав письмову згоду на укладення між прокурором та підозрюваним угоди про визнання винуватості, а також відсутність претензій матеріального характеру.

Прокурор, представник потерпілого, обвинувачений та його захисник під час підготовчого судового засідання підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а представник потерпілого підтвердив факт надання згоди на укладення угоди та відшкодування обвинуваченим заподіяної військовій частині шкоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 27.07.2023 між прокурором та підозрюваним за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання у виді позбавлення волі на строк два роки із заміною на службове обмеження на строк 2 роки з відрахуванням двадцяти відсотків в дохід держави із суми грошового забезпечення останнього.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні. У кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, тому відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 27.07.2023 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі статі 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження на строк два роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1