Справа № 333/6007/23
Провадження № 1-кп/333/703/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні

клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою,

заявлені по кримінальному провадженню №0000020 від 03.01.2023 року відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого місця проживання не має, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27 лютого 2020 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3, ч. 2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження, по справі здійснюється підготовче провадження. Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 від 17.07.2023 року обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 12 вересня 2023 року, з правом внесення застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які були підстави для обрання обвинуваченому даного запобіжного заходу не зникли, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували відносно задоволення цього клопотання прокурора, вважають його необґрунтованим. Також просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися.

Вислухавши пояснення прокурора, думку обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 199, ч. 3 ст. 315 КПК України, Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, в тому числі: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що за обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КПК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисливого злочину, судимість за яке не знята та не погашена. Обов`язки, покладені на нього слідчим суддею в межах дії обраного раніше запобіжного заходу вигляді особистого зобов`язання в межах цього кримінального провадження, обвинувачений не виконав, що стало підставою для обрання відносно ОСОБА_4 більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Під час досудового розслідування обвинувачений переховувався від суду. Стійкі соціальні зв`язки у обвинуваченого відсутні. ОСОБА_4 не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи особу обвинуваченого, конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення, а також усвідомлюючи тяжкість за інкриміноване йому кримінальне правопорушення та відсутність стійких соціальних зв`язків, може переховуватись від суду. В умовах існування воєнного стану в Україні, дані ризики є досить вагоми.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту (про застосування якого заявляла сторона захисту) не зможе запобігти встановленому судом ризику. Відомостей про те, що будь-які особи, які заслуговують на довіру, виявили бажання особисто поручитьсь за виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в судовому засіданні не встановлено.

Відомості про неможливість обвинуваченого, за станом здоров`я, утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, враховуючи, що запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою є ефективним, співмірним з існуючими ризиками та тяжкістю інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що з метою запобігання існуючим ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, клопотання прокурора необхідно задовольнити, а клопотання сторони захисту залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання піж вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим кодексом.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, підстави для зміни розміру застави наразі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314-316, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме: з 04.09.2023 року по 02.11.2023 року із можливістю внесення застави у розмірі 20-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати у судові засідання у час визначений судом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, який розглядає дане кримінальне провадження;

- повідомляти суд, який розглядає дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Строк дії даної ухвали до 02.11.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1