КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001728 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 07.06.2021 року приблизно о 22 год. 30 хв., перебував за адресою: м. Київ, вул. Перова, 36, біля ТЦ «Квадрат».

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/971/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 119 КК України Доповідач ОСОБА_1

В цей час йому зателефонував знайомий ОСОБА_9 , який повідомив, що його дівчина - неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території парку «Аврора» по вул. Сулеймана Стальського у м. Києві на лавці з невідомим чоловіком.

Одразу після цього, близько 22 год. 45 хв. ОСОБА_7 попрямував до парку «Аврора», де побачив на лавці в парку, неподалік від Лівобережного духовного центру за адресою: м. Київ, вул. І. Микитенка, 20а, його дівчину ОСОБА_10 разом з невідомим йому чоловіком, ким в подальшому виявився потерпілий ОСОБА_11 .

В подальшому ОСОБА_7 , на ґрунті ревнощів, висловив вимогу ОСОБА_11 підвестися з лавки та відійти з ним в бік для розмови, на що останній погодився, відійшовши близько 6 метрів від лавки. В подальшому ОСОБА_7 , не очікувано для потерпілого, наніс один цілеспрямований удар кулаком лівої руки в область правої частини обличчя ОСОБА_11 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був та міг їх передбачити, в результаті чого останній впав на тротуарну плитку, вдарившись головою об її поверхню та отримав внаслідок падіння наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння та основи черепу, лівобічною епідуральною гематомою, субархноїдальним крововиливом, що призвело до набряку-набухання головного мозку зі стисненням останнього.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_11 одразу було госпіталізовано до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де в період часу з 23 год. 15 хв. по 00 год. 30 хв. йому надавалася необхідна медична допомога. Після чого, приблизно о 01 год. 30 хв. потерпілого ОСОБА_11 було переведено до КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», що за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 13, де 09.06.2021 року приблизно о 09 год. від отриманих ушкоджень настала смерть останнього.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, а також незастосування закону, який підлягав застосуванню, що в свою чергу потягло за собою призначення покарання, яке є несправедливим через м`якість, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7

покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання судом фактично не враховано конкретні обставини по справі та те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину та пов`язаний зі смертю людини.

Також вказує, що характеризуючи дані, встановлені судом відносно ОСОБА_7 , зокрема те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в минулому, фактичне не відшкодування шкоди від вчиненого останнім кримінального правопорушення, дозволяють суду зробити обґрунтоване припущення, що призначення останньому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та звільнення його, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком на 4 роки буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, зазначені обставини свідчать про антисоціальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та неможливість виправлення останнього без застосування до нього реальної міри покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 проти її задоволення, оглянувши та долучивши до матеріалів провадження додатково надані захисником документи, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вбивстві, вчиненому через необережність, що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 1 ст. 119 КК України,колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Міра покарання призначена обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; обставини вчинення даного кримінального правопорушення, яке відбулось на ґрунті його ревнощів неповнолітньої ОСОБА_10 до потерпілого ОСОБА_11 ; відношення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та наявності у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; форму вини (злочин вчинено з необережності); його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, яка виразилася у наданні матеріальної допомоги на лікування та поховання потерпілого; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога, його молодий вік, задовільний стан здоров`я, а також його спосіб життя, зокрема те, що він працює не офіційно різноробочим на будівництві, офіційно не одружений, проте подав заяву про реєстрацію шлюбу, і його цивільна дружина ОСОБА_10 , яка є неповнолітньою та перебуває у стані вагітності, перебуває на його утриманні; позицію потерпілої щодо призначення покарання на розсуд суду та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, а саме у виді обмеження волі з реальним його відбуттям, а також його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

Саме на цих підставах суд, за змістом судового рішення, хоча й визнав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але визнав також і за можливе звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, протягом якого буде здійснюватись контроль за його поведінкою.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, та характеризується необережною формою вини, конкретних обставин його вчинення, яке відбулось на ґрунті його ревнощів неповнолітньої ОСОБА_10 до потерпілого ОСОБА_11 , відношення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, яка виразилася у наданні матеріальної допомоги на лікування та поховання потерпілого, та тих даних про його особу, які були досліджені і під час апеляційного розгляду та свідчать про те, що, хоча він раніше й притягувався до кримінальної відповідальності, але на час вчинення даного кримінального правопорушення є особою раніше не судимою в силу положень ст. 89 КК України; позитивно характеризується КЗ «ПКтаВ «Гідропарк», де відбував покарання у виді громадських робіт строком 150 годин за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року; не одружений, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_10 , та має малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на його утриманні; працює не офіційно різноробочим на будівництві; має постійне місце реєстрації та проживання в місті Києві; не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, а також позиції потерпілої, яка щодо призначення обвинуваченому покарання поклалась на розсуд суду, але матеріальних претензій до нього не мала і цивільного позову у справі не заявляла, та того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв у розкритті злочину, і обставини, які обтяжують його покарання, відсутні.

Зазначені обставини та дані про особу ОСОБА_7 , щодо якого також і відсутні дані, які б вказували на його неналежну поведінку та притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності від часу засудження вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року за вчинення 19.06.2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 150 годин громадських робіт, які він відбув та 01.11.2022 року був знятий з обліку уповноваженого органу з питань пробації, колегія суддів вважає такими, що свідчать про значні позитивні зміни у поведінці обвинуваченого, що він зробив належні висновки і став на шлях виправлення, та відповідно визнає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його суспільну небезпечність, а висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений може бути виправлений без ізоляції від суспільства, у зв`язку з цим, правильними.

Твердження ж прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, у виді 4 років позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з урахуванням того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , віднесено до категорії нетяжких злочинів, та пов`язане зі смертю людини, і того, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, фактично не відшкодував шкоду від вчиненого кримінального правопорушення, що, як вважає прокурор, свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченого та неможливість виправлення останнього без застосування до нього реальної міри покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки всі ці обставини не лише знайшли своє відображення в кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України, але й були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання та прийнятті рішення про можливість звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, яке, всупереч тверджень апелянта, суд належним чином мотивував, оцінивши вищезазначене в сукупності з іншими даними про особу винного та фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, хоча й пов`язане зі смертю людини, але вчинене з необережності, і на час вчинення ОСОБА_7 цього злочину він є особою раніше не судимою, а щодо питання відшкодування шкоди, то воно потерпілою ОСОБА_14 не порушувалось, адже цивільний позов вона не заявляла, а даних про протилежне прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

До того ж не відшкодування шкоди і не може бути визначальним у вирішенні питання призначення покарання ОСОБА_7 та не вказує на неможливість виправлення останнього без застосування до нього реальної міри покарання.

Інших доводів в обґрунтування необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, та вмотивовано на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, так як його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому доводи прокурора про безпідставне застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України є необґрунтованими і належно не мотивованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора у провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3