У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 336/3185/23

пр. № 1-кс/336/1181/2023

14 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5

по кримінальному провадженню

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя під головуванням судді ОСОБА_5 перебуває вищевказане кримінальне провадження.

12 вересня 2023 року від захисника ОСОБА_4 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_5 .

У судовому засіданні обвинувачений підтримав подану заяву.

Перевіривши доводи поданої заяви, суддя дійшов висновку про те, що остання не підлягає задоволенню.

Стаття 75 ч.1 п. 4 КПК України виключає можливість судді брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Захисник заяву про відвід мотивувала тим, що у судді ОСОБА_5 склалося упереджене ставлення до обвинуваченого та захисника, вона надає перевагу стороні обвинувачення. Так, суддя неодноразово задовольняла клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, копії яких не надавалися захиснику, зауваження якого ігнорувалися, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу взагалі не призначалися до розгляду. Крім того, задовольняючи клопотання прокурора, суддя жодного разу не застосовувала альтернативний захід у вигляді застави.

Дійсно, 19 квітня 2023 року судом під головуванням судді ОСОБА_5 була постановлена ухвала, якою суд зокрема вирішив:

«Продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів».

Під час судового розгляду відповідного клопотання прокурора захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений кожен окремо висловили свою позицію щодо заявленого клопотання та проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Їх позиція полягає у тому, що ризики прокурором не доведені, просили обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

В ухваленому судовому рішенні суд під головуванням судді ОСОБА_5 не став нехтувати позицію сторони захисту та надав належну оцінку її доводам, зазначивши наступне:

«Суд розглянувши клопотання прийшов до висновку про необхідність його задоволення виходячи з таких мотивів: обрання до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту є недоречним з огляду на те, що у справі ще не допитані свідки, він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, в умовах воєнного стану може покинути місце служби та ухилитися від суду».

Крім того, суд зауважив:

«Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (злочин) із застосуванням насильства, погрози його застосування, суд має право не визначати розмір застави».

Крім того, 14 червня 2023 року судом під головуванням судді ОСОБА_5 була постановлена ухвала, якою суд зокрема вирішив:

«Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів».

Під час судового розгляду відповідного клопотання прокурора захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений кожен окремо висловили свою позицію щодо заявленого клопотання та проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Їх позиція полягає у тому, що ризики прокурором не доведені, просили обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 потребує фахової психіатричної допомоги, експертизи із залученням військових психіатрів. Запобіжним заходом, який забезпечить процесуальну поведінку ОСОБА_3 адвокат вважає домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло у нічний час.

В ухваленому судовому рішенні суд під головуванням судді ОСОБА_5 не став нехтувати позицію сторони захисту та надав належну оцінку її доводам, зазначивши наступне:

«Суд розглянувши клопотання, заявлені сторонами, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора виходячи з таких мотивів: обрання до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту є недоречним з огляду на те, що у справі ще не допитані свідки, він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, в умовах воєнного стану може покинути місце служби та ухилитися від суду».

Крім того, суд зауважив:

«Судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, так ОСОБА_3 є військовослужбовцем, контракт із ним не розірвано, він не відсторонений від проходження служби і на цей час його обов`язки військовослужбовця продовжують діяти. Той факт, що ним орендовано квартиру у м.Запоріжжя, не зменшує ризиків. Нічний домашній арешт пов`язаний із постійним місцем проживання, підозрюваний у денний час не обмежений до вільного пересування, проте не може повернутися у розташування військової частини для проходження військової служби. Його емоційний стан не може бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Однією з ознак виконання міри запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку солдат повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити своє місце розтушування, тому застосування до військовослужбовця, обтяженого обов`язком нести військову службу в умовах війни не можу бути застосовано іншого запобіжного заходу ніж утримання в умовах неволі.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення передбачене ст. 402 КК України, суд має право не визначати розмір застави. Застосування запобіжного заходу у виді застави до ОСОБА_3 не зменшить ризиків порушення ним процесуальних обов`язків в умовах воєнного стану».

Крім того, 26 липня 2023 року судом під головуванням судді ОСОБА_5 була постановлена ухвала, якою суд зокрема вирішив:

«Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів».

Під час судового розгляду відповідного клопотання прокурора захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений кожен окремо висловили свою позицію щодо заявленого клопотання та проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Їх позиція полягає у тому, що ризики прокурором не доведені, просили обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Захисник просить обрати щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при чому визначити розмір застави, крім того направити його для продовження несення військової служби, але до іншого військового підрозділу, або дозволити йому проживати у м. Запоріжжі у квартирі, яка для нього орендована захисником за адресою: АДРЕСА_1 .

В ухваленому судовому рішенні суд під головуванням судді ОСОБА_5 не став нехтувати позицію сторони захисту та надав належну оцінку її доводам, зазначивши наступне:

«Судом не встановлено підстав для визначення застави, так ОСОБА_3 є військовослужбовцем, контракт із ним не розірвано, він не відсторонений від проходження служби і на цей час його обов`язки військовослужбовця продовжують діяти. Той факт, що ним орендовано квартиру у м.Запоріжжя, не впливає на висновок суду, обов`язки, які покладаються на обвинуваченого у разі внесення ним застави є майже тотожними із обов`язками, визначеним таким запобіжним заходом як особисте зобов`язання, а тому іншого місця перебування ніж місце дислокації військової частини визначити неможливо. Перебування ОСОБА_3 потягне за собою його взаємодію із свідками у цьому кримінальному провадженні в бойових умовах, свідки ще не допитані у судовому засіданні.

Клопотання захисника про переведення ОСОБА_3 до іншої військової частини не підлягає задоволенню, оскільки суд не повноважний вирішувати питання, які не входять до його компетенції. Ухвалою суду не можна визначити інше місце служби військовослужбовця, це входить до компетенції відповідних посадових осіб ВСУ.

Однією з ознак виконання міри запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку солдат повинен повернутися до місця служби, тобто до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити своє місце розтушування, тому застосування до військовослужбовця, обтяженого обов`язком нести військову службу в умовах війни не можу бути застосовано іншого запобіжного заходу ніж утримання в умовах неволі.

Тому, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення передбачене ст. 402 КК України, суд має право не визначати розмір застави. Застосування запобіжного заходу у виді застави до ОСОБА_3 не зменшить ризиків порушення ним процесуальних обов`язків в умовах воєнного стану».

Отже, на думку судді, твердження захисника про те, що ОСОБА_5 склалося упереджене ставлення до обвинуваченого та захисника, вона надає перевагу стороні обвинувачення, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу взагалі не призначалися до розгляду, не знайшли свого підтвердження, суддею при цьому не встановлено таких відносин між суддею та стороною захисту, які б викликали сумніви у неупередженості судді ОСОБА_5 .

Таким чином, яких-небудь достовірних відомостей про наявність законних підстав для відводу слідчого судді, якихось обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в неупередженості судді ОСОБА_5 встановлено не було.

За вказаних обставин заява про відвід задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 309, 395 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Визначення часу оголошення повного тексту ухвали 14 вересня 2023 року о 14-00 годині.

Суддя ОСОБА_1