Справа №701/280/18-к
Номер провадження1-кп/701/5/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -ОСОБА_1
за участю секретаря -ОСОБА_2
з участю прокурора - захисника - потерпілих - представника потерпілої - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маньківка справу по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кваси Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення.

ОСОБА_10 , 07.10.2017, близько 01 год. 30 хв., керуючи автомобілем «MAN TGL 12.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Одеса, зі сторони м. Київ у напрямку м. Одеса, в порушення вимог пунктів 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, в момент виявлення перешкоди для руху у вигляді автомобіля «MAN TGS 19.400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з приєднаним напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився частково на правому узбіччі, а частково на проїзній частині автодороги в нерухомому стані, який він об`єктивно міг заздалегідь виявити, знаходячись на 176 км. + 809,6 м. вказаної автодороги, неподалік с. НестерівкаМаньківського району Черкаської області, допустив наїзд на напівпричіп «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «MAN TGL 12.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 05-7-02/409 від09.10.2017 року отримав тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепа з переломом нижньої щелепи, крововиливами під м`які мозкові оболонки та забоєм - розмізченям головного мозку, переломів ребер, розриву шлунку, закритих переломів кісток правого передпліччя, верхньої третини правого стегна, нижньої третини лівого стегна, травматичної ампутації гомілок, що в своєму перебігу ускладнилось зовнішньою кровотечею, геморагічним та травматичним шоком від яких загинув на місці пригоди.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «MAN TGL 12.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , а саме вимог пунктів 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/46 від29.01.2018 знаходяться у причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо - транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви суду.

Обвинувачений ОСОБА_10 , в судовому засіданні вину в скоєному злочині визнав повністю, та безпосередньо суду показав, що 06.10.2017 року виїхавши з Києва в пів одинадцятого ночі із загиблим ОСОБА_11 , їхали на Херсон. Близько першої години тридцяти хвилин, проїхавши 175 км дороги Київ-Одеса в напрямку Одеси, рухався в правій крайній смузі приблизно 70 км/год. Автомобіль був технічно справний, була темна пора доби без опадів, дорожнє покриття було сухе, на тій ділянці дороги освітлення відсутнє. В якийсь момент перед собою на своїй смузі руху побачив силует вантажного автомобіля із увімкненою світловою сигналізацією, який йому здалося рухався ближче до правого краю проїзної частини. Підїхавши ближче до нього, він зрозумів, що даний автомобіль не рухається, а стоїть ближче до правого краю на узбіччі. Після чого він відразу натиснув на гальма і вивернув кермо вліво але відстань між ними вже була мала, то він здійснив наїзд на вище вказаний автомобіль своєю передньою правою в його задню ліву частину. Після чого відразу почав кликати ОСОБА_12 так як втратив його з поля зору, але ніхто не відповідав. В результаті наїзду кабіну сплюснуло. Він виліз з машини і почав кликати водіїв з передньої машини, що стояла щоб викликали швидку і поліцію так як він не міг знайти свій телефон. Дане ДТП сталося за його вини. Під час руху був неуважним.

Проте не дивлячись на повне визнання ОСОБА_10 , вини у вчиненому злочині в судовому засіданні, вина обвинуваченого в скоєному ним злочині доведена в судовому засіданні такими доказами:

- показами свідка гр. ОСОБА_13 , який суду показав, що 07.10.2017 року надійшов дзвінок, до ДСНС частини 21 ДПРЧ, що на 176 км а/д Київ-Одеса трапилося ДТП. Коли вони приїхали на місце ДТП, то помітили, що два вантажні автомобілі між собою потрапили в ДТП. Один вантажний автомобіль стояв на дорозі другий в`їхав в нього. Вантажний автомобіль, що в`їхав був поряд і в нього була розбита-сплюснута кабіна, де знаходилася мертва людина. Перший вантажний автомобіль ближче до узбіччя. Другий вантажний автомобіль більшою частиною перебував на проїжджій частині. Після проведення деблокування трупа, працівники поліції запропонували йому бути свідком під час огляду місця ДТП. Він підписав схему складену працівником поліції, візуально схема сходилася з місцем ДТП більше ніяких документів він не підписував.

- показами свідка гр. ОСОБА_14 , який суду показав, з 2017 року на посаді водія на ПАТ "Миронівський хлібокомбінат" за ними закріплений вантажний автомобіль "MAN TGS 19.400", реєстраційний номер НОМЕР_2 з приєднаним напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_3 . 06.10.2017 року близько 21 год. 30 хв., він разом з напарником ОСОБА_15 , завантажили вище зазначений автомобіль товаром в с. Степаниці Канівського району та поїхали в напрямку м. Одеса. За кермом перебував ОСОБА_16 , він свою чергу спав. Він прокинувся від удару, в їх напівпричіп в`їхав вантажний автомобіль.

- показами гр. ОСОБА_15 , який суду показав, що близько 21 год. 30 хв., 06.10.2017 року він разом з напарником ОСОБА_14 , завантажили автомобіль "MAN TGS 19.400", реєстраційний номер НОМЕР_2 з приєднаним напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в с. Степаниці Канівського району та попрямував в напрямку м. Одеса. Близько 01 год. 25 хв., проїхавши 175 км а/д Київ-Одеса вирішив зупинитися на даній дорозі, щоб замінити карту тахографа, так як він уже прямував понад 4 години, що також зробили його колеги по роботі на подібному автомобілі, з якими він їхав з с. Степанці Канівського району в одному і тому ж напрямку, а саме в м. Одеса. Під час зупинки увімкнув аварійну світлову сигналізацію прийняв ближче до правого краю таким чином, що всі праві колеса його автомобіля знаходилися на узбіччі, а ліві колеса на правій смузі а/д Київ-Одеса в напрямку м. Одеса. Після чого зупинившись, виставивши знак аварійної зупинки, змінив карту тахографа, ОСОБА_17 в той момент спав, потім він вирішив сходити в туалет, вийшов з кабіни попрямував в поле, де повертаючи назад, а саме виходячи з переду його автомобіля на проїзджу частину він помітив як по правій смузі в напрямку м. Одеса рухався вантажний автомобіль зі швидкістю 80 км/год, а саме таким чином, що ліва його сторона знаходилася на правій смузі, а права по заду його автомобіля, в цей момент він зрозумів, що він не встигне зупинитися та здійснить наїзд на його автомобіль, він повернувся та побіг в бік відбійника, почув звук гальмування та відразу відбувся удар у задню частину керованого ним автомобіля, він одразу попрямував на місце ДТП, де побачив водія даного автомобіля і він попрохав його зателефонувати в швидку медичну допомогу.

- показами свідками ОСОБА_18 , який суду показав, що перебуваючи на добовому караулі 07.10.2017 року близько 4 год ранку надійшов дзвінок до ДСНС частини 21 ДПРЧ, від працівників поліції, та повідомили, що на 176 км а/д Київ-Одеса трапилося ДТП з загиблим і їм потрібна допомога, по ліквідації наслідків ДТП. По приїзду він побачив ДТП між двома вантажними автомобілями. В одному з вантажних автомобілів був зажатий водій, освітлення було відсутнє, покриття дороги було сухе. До нього та ОСОБА_19 підійшов слідчий та запропонував їм бути присутніми при огляді місця події в якості понятих, на, що вони погодилися.

- показами потерпілої ОСОБА_5 , яка суду показала, що ОСОБА_11 , це її батько. Вона понесла матеріальні витрати на пам`ятник. Також їй завдана моральна шкода, оскільки вона втратила батька. Обвинувачений з нею зв`язувався та відшкодував частину шкоди. Цивільний позов підтримує повністю та не наполягає на реальному позбавленні волі.

- показами потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що ОСОБА_11 , приходився їй цивільним чоловіком. Після ДТП змінилося все в житті, дитина втратила батька, вона понесла матеріальні збитки на поховання, оплату послуг адвоката. Обвинувачений на початку з нею зв`язувався і один чи два рази давав по п`ять тисяч гривень і більше нічим не допомагав. Цивільний позов повністю підтримує та не наполягає на реальному позбавленні волі.

- показами потерпілого ОСОБА_6 , який суду показав, що ОСОБА_11 , приходився йому батьком. Після ДТП він втратив батька. В них були чудові стосунки. Обвинувачений зв`язувався з ним і частину завданої шкоди компенсував. Цивільний позов підтримує та не наполягає на реальному позбавленні волі.

Не дивлячись на повне визнання вини обвинуваченим, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- витягом з ЄРДР від 09.10.2017 року (т. 6 а.с. 57);

- протоколом огляду місця події від 07.10.2017 року з фототаблицею, згідно якого було вилучено: автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль MAN TGS 19.400», реєстраційний номер НОМЕР_2 та схема-план(т. 6 а.с. 58-68);

- протоколом огляду транспортного засобу від 07.10.2017 року з фототаблицею, згідно якого в автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджена кабіна у вигляді деформації всієї рами, передньої частини кузова та кабіни (т. 6 а.с. 69-71);

- протоколом огляду транспортного засобу від 07.10.2017 року з фототаблицею, згідно якого в автомобіля "MAN TGS 19.400", реєстраційний номер НОМЕР_2 з приєднаним напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкоджена задня ліва частина кузова (т. 6 а.с. 72-75);

- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 07.10.2017 року, автомобілі «MAN», р.н. НОМЕР_1 , «MAN», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «KRONE» р.н. НОМЕР_3 визнано і приєднано до матеріалів кримінального провадження j № 0000164 як речовий доказ. Автомобіль «MAN», р.н. НОМЕР_1 повернуто власникові під зберігальну розписку. Автомобіль «MAN», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «KRONE» р.н. НОМЕР_3 повернуто власнику під зберігальну розписку (т. 6 а.с. 76);

- висновком експерта судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_11 , №05-7-02/409 від 02.09.2015 року, згідно якого смерть ОСОБА_11 , настала в результаті поєднаної травма голови, грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок: закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепа з переломом нижньої щелепи, крововиливами під м`які мозкові оболонки та забоєм-розмізченням головного мозку; переломами ребер; розривом шлунка; закриті переломи кісток правого передпліччя, верхньої третини правого стегна, нижньої третини лівого стегна, травматична ампутація гомілок, що в своєму перебігу ускладнилась зовнішньою кровотечею, геморагічним та травматичним шоком.Вказані ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові (ДТП 07.10.2017 р.) і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.Вищевказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_11 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.При зовнішньому дослідженні виявлено: синець в середній третині правого плеча по передньо-бічній поверхні; два садна задньої поверхні правого ліктьового суглобу; два садна тильної поверхні правої кисті; садна лівої половини грудної клітки по передній поверхні від верхньої до нижньої третини; синець передньої черевної стінки в верхній третині зліва;садно лобкової ділянки справа; садна лівої здухвинної ділянки; садно верхньо-зовнішнього квадранту правої сідниці; косо-горизонтальна рана верхньої третини правого стегна по задній поверхні.Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів можливо в час та при обставинах вказаних в постанові (ДТП 07.10.2017 р.) і відносяться до категорії: садна та синці до легких тілесних ушкоджень; рана до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розладздоров`я.Будь-яких інших тілесних ушкоджень при судово-медичній експертизі трупа не виявлено.При судово-медичній (токсикологічній) експертизі у доставленому зразку крові трупа ОСОБА_11 , 1964 р.н., виявлено: етанол в кількості 0,54 проміле, що на момент смерті у людини з середньою стійкістю до алкоголю могло відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння (т. 6 а.с. 80-89);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.11.2017 року з планом-схемою, згідно якого вбачається, що слідчий експеримент провів слідчий ВР ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_20 , у присутності понятих: ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 , за участю захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , згідно якого ОСОБА_10 , встановлено, що видимість елементів проїжджої частини з робочого місця водія при ввімкненому світлі ближнього світла фар становить 46 м. Видимість нерухомої перешкоди, а саме вантажний автомобіль попадає в поле зору з робочого місця водія на відстані 777 м., при ввімкненому світлі ближнього світла фар. Під час слідчого експеременту свідок ОСОБА_10 , доповнив до раніше доданих показів, що до ДТП він рухався з увімкненим ближнім світлом фар (т. 6 а.с. 90-92);

- висновком експерта № 4/46 від 29.01.2018 року, згідно якого місце наїзду автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 на автомобіль «MAN», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «KRONE» р.н. НОМЕР_3 знаходиться після місця різкої зміни сліду гальмування автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 (позначка «1» на схемі до протоколу огляду місця ДТП від 07.10.2017, наданій на дослідження), тобто у правій смузі автодороги Київ-Одеса по напрямку руху автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 .У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. У момент виявлення нерухомої перешкоди, а саме статистичного транспортного засобу, при ввімкненому ближньому світлі фар з робочого місця водія на відстані 717,0 м, яка вказана у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , мав технічну можливість своїми одноособовими діями уникнути наїзду на напівпричіп «KRONE» р.н. НОМЕР_3 , закріпленим за автомобілем «MAN», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , шляхом своєчасного застосування гальмування в умовах місця пригоди. У дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, знаходилося несвоєчасне застосування гальмування водієм автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , у момент виявлення нерухомої перешкоди, а саме статистичного транспортного засобу, при ввімкненому ближньому світлі фар з робочого місця водія на відстані 717,0 м, для виконання якого він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, немав. Оскільки, водій автомобіля «MAN», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , мав технічну можливість уникнути наїзду на напівпричіп «KRONE» р.н. НОМЕР_3 , закріпленим за автомобілем «MAN», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , шляхом своєчасного застосування гальмування в умовах місця пригоди, тому вирішення питання щодо технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду шляхом її об`їзду, з технічної точки зору, втрачає сенс (т. 6 а.с. 95-100);

- копією журналу реєстрації виїзду-заїзду автотранспорту ТОВ "Гюнсел", згідно якої 06.10.2017 року, у підрозділі 2, ОСОБА_10 , згідно шляхово листа 47764, автомобілем «MAN» д/ НОМЕР_4 , за технічний стан якого розписався вибув до Херсону(т. 6 а.с. 101-103);

- копією подорожного листа вантажного автомобіля, згідно якого водіями ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , виїзд із гаража автомобіля 17 год. 00 хв. 06.10.2017 року (т. 6 а.с. 104);

- копією протоколу перевірки транспортного засобу № 00042-01626-17 від 14.06.2017 року (т. 6 а.с. 105).

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого і вважає, що вина обвинуваченого у вчиненому ним злочині повністю доведена в суді.

Мотиви призначення покарання.

Переходячи до обрання міри покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєння злочину, особу обвинуваченого, і обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України закон відносить кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим до тяжкого злочину.

Обставини, що пом`якшують покарання - це щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання - судом не встановлено.

Обвинувачений є особою, що вперше вчинила злочин, згідно характеристики сільського голови Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області ОСОБА_24 від 31.10.2017 року, ОСОБА_10 , характеризується з позитивної сторони та характеристика керівника відділу персоналу ТОВ "Гюнсел" ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , працює в компанії ТОВ "ГЮНСЕЛ" з 04 лютого 2016 року. За час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник. У спілкуванні з колегами завжди доброзичливий, з партнерами і клієнтами фірми - ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. Дотримується норм поведінки, прийнятих в компанії. Уважний до людей, тактовний. Працьовитий, має високу працездатність, всіляко підтримує роботу компанії в складні моменти. Володіє хорошими діловими навичками, а саме: сумлінним ставленням до роботи, прагненням до підвищення кваліфікації та професійного зростання, аналітичним мисленням. Претензій та зауважень з боку керівництва до роботи співробітника не було (т. 6 а.с. 118-119). ОСОБА_10 , до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується вимогою виданою МВС України слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області (т. 6 а.с. 123), також згідно довідок лікаря нарколога та лікаря психіатра від 02.03.2018 року ОСОБА_10 , на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (т. 6 а.с. 120-121). На утриманні у ОСОБА_10 , перебуває дочка ОСОБА_26 , 2005 р.н., та дочка ОСОБА_27 , 2010 р.н.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засоби, оскільки таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації та невідворотності кримінального покарання.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу винного, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_10 , без відбування покарання із застосуванням звільнення від відбування основного покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, так як на думку суду його можливо виправити і перевиховати без ізоляції від суспільства.

Цивільні позови.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілою ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про стягнення з ТОВ «ГЮНСЕЛ» (Код ), на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у сумі 19754 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні, як відшкодування фактично завданої матеріальної шкоди внаслідок скоєного кримінального правопорушення; стягнення з ТОВ «ГЮНСЕЛ» (Код ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на користь її малолітнього сина ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошові кошти у сумі 1000000 (один мільйон) гривень, як відшкодування шкоди завданої моральними стражданнями внаслідок скоєного кримінального правопорушення; стягнення з ТОВ «ГЮНСЕЛ» (Код ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, як відшкодування понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги та судовим розглядом даної справи, стягнути з ТОВ «ГЮНСЕЛ» (Код ) на користь малолітнього сина ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у рахунок відшкодуванняшкоди від втрати годувальника грошові кошти у сумі 3200 гривень щомісячно до досягнення ОСОБА_28 , вісімнадцятирічного віку.

В обґрунтування вимог зазначено, що під час скоєння ДТП 07.10.2017 року, громадянин ОСОБА_10 , водій автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 перебував при виконанні трудових обов`язків покладених на нього ТОВ «Гюнсел», та здійснював перевезення відповідно до подорожнього листа, а сам транспортний засіб автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі права власності належить ТОВ «Гюнсел». Порушення працівником підприємства п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і її наслідками загибеллю особи. У зв`язку із зазначеним, як вважає позивачка, відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду завдану працівником ТОВ «Гюнсел» повинно саме підприємство. З покійним гр. ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_7 , проживала спільно в цивільному шлюбі, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Під час спільно життя, у них з ОСОБА_11 , народився син - ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Смерть чоловіка призвела до тяжких фізичних і моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки, вплинула на перспективу майбутнього. Сімейний бюджет ОСОБА_7 , довелося спрямувати на поховання чоловіка. До того ж весь тягар матеріального забезпечення та виховання сина ліг на її плечі.

23.10.2020 року на адресу суду від заступника директора Ерсан Гюнер надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_7 , згідно якої впозові ОСОБА_7 , зазначає, що під час скоєння ДТП 07.10.2017 року, громадянин ОСОБА_10 , водій автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 перебував при виконанні трудових обов`язків покладених на нього ТОВ «Гюнсел», та здійснював перевезення відповідно до подорожнього листа, а сам транспортний засіб автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі права власності належить ТОВ «Гюнсел». Порушення працівником підприємства п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і її наслідками загибеллю особи. У зв`язку із зазначеним, як вважає позивачка, відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду завдану працівником ТОВ «Гюнсел» повинно саме підприємство. Однак, відповідач не може погодитися з такими висновками. Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Цією ж статтею збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити дня відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 р., "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п. 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частинами 2, 3 п. 6 Постанови № 4 від 01.03.2013 р., роз`яснено: якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_10 , під час керування транспортним засобом «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб. Підприємство ТОВ «Гюнсел» не укладало жодного цивільно-правового договору з гр. ОСОБА_10 . Таким чином, у разі доведення вини гр. ОСОБА_10 , в ДТП, останній буде саме цією особою, яка повинна нести відповідальність за завдання шкоди, а отже і відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду. Разом з цим, у разі задоволення позову ОСОБА_7 , та відшкодування підприємством завданої її працівником шкоди третій особі, відповідно до ст. 1191 ЦК України у підприємства виникає право регресивної вимоги до гр. ОСОБА_10 . Відповідно до ч. 5 п. 6 постанові № 4 від 01.03.2013 р., "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз?яснено, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом(частина перша статті 1191 ЦК України). У даному випадку питання регресивної вимоги буде розглядатися з урахуванням вимог трудового законодавства, оскільки під час ДТП гр. ОСОБА_10 , знаходився у трудових відносинах з підприємством. Отже і розмір можливого стягнення з працівника відшкодування регулюється нормами трудового законодавства. Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою IX Кодексу законів про працю України. Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності.

11 грудня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю (далі - Узагальнення). Згідно п. 9 Узагальнення спірним для судів при розгляді справ цієї категорії виявились питання відшкодування шкоди, заподіяної працівником, який на час пред`явлення позову звільнилися. Так, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 червня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_29 , до Ш.Ю.Ю. про стягнення в порядку регресу 24 308 грн. 84 коп., та матеріальної шкоди в розмірі 7 567 грн. Установлено, що 10 січня 2009 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_29 автомобіля, яким керував його працівник, Ш.Ю.Ю., та автомобіля, належного ПАТ «Запорізький хлібозавод № 5». Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_30 . На підставі рішення суду з позивача на користь ПАТ «Запорізький хлібозавод № 5» стягнуто збитки в розмірі 21 452 грн. 53 коп., у порядку частини першої статті 172 ЦК. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Б.С.В. марки «Mercedec-Benz 814», державний номерний знак НОМЕР_5 , на ремонт якого ним було витрачено 7 567 грн. Позивач пред`явив позов на підставі норм статей 1166, 1191 ЦК України. В ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що на момент завдання шкоди працівником позивача будь-який договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався. Відсутні й інші обставини, що згідно з статтями 134 КЗпП передбачають повну матеріальну відповідальність працівника. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що на Ш.Ю.Ю., може бути покладена відповідальність лише в межах середнього місячного заробітку. Апеляційний суд зазначив, що звільнення відповідача на час вирішення спору не має значення, оскільки вирішальним є факт перебування відповідача у трудових правовідносинах на час заподіяння шкоди і те, що шкода завдана при виконанні ним трудових обов`язків, а тому питання відшкодування шкоди судом першої інстанції мало вирішуватися з застосуванням норм трудового законодавства. Отже, з урахуванням судової практики в питаннях стягнення з працівника шкоди у повному обсязі, ТОВ «Гюнсел» фактично буде позбавлено права та можливості стягнути з гр. ОСОБА_10 , як з фактичного завдавача шкоди, суму в розмірі 1 154 954,00 грн., оскільки таке регресивне стягнення буде обмежено середнім місячним заробітком обвинуваченого. Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища. Таким чином, питання стягнення з ТОВ «Гюнсел» заявленої позивачем матеріальної та моральної шкоди повинно розглядатися з урахуванням матеріального становища обвинуваченого та у разі встановлення невідповідності матеріального становища гр. ОСОБА_10 , розміру заявленої шкоди, такий розмір підлягає зменшенню. Окрім цього, слід зазначити, що на час ДТП 07.10.2017 року, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Гюнсел» була застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна» відповідно до полісу № АК/1845902 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого - 200 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.) (т. 2 а.с. 13). Також, Договором обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (водіїв та стюардес) № 351601436.16 від 03.11.2016 року з додатком № 3 від 19.07.2017 року, гр. ОСОБА_11 , було внесено до переліку осіб застрахованих від нещасних випадків на транспорті із встановленням страхової суми на одну застраховану особу в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян України, що складає 102 000,00 грн. (т. 2 а.с. 14-16).Позивачем додано до позову копію вищевказаного страхового полісу № АК/1845902, та залучено ПрАТ «АСК «Інго Україна» у якості третьої особи без самостійних вимог (т. 1 а.с. 207). Позивач був обізнаний, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Гюнсел» перед третіми особами застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна». Однак, в позовній заяві та доданих до неї документах відсутні відомості щодо звернення позивача з відповідними заявами про здійснення страхової виплати до ПрАТ «АСК «Інго Україна». Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» таке страхування здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортних пригод та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до змісту зазначеної норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», зазначений закон має на меті захистити не лише права потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника. За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тільки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 16 Постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Відповідно до листа ТОВ «Гюнсел» від 10.10.2017 року № 10/01-17 (т. 2 а.с. 17)страховика було повідомлено про ДТП, що сталася 07.10.2017 року за участю автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , та про загибель гр. ОСОБА_11 , отже виконало свій обов`язок передбачений Законом № 1961-IV. З урахуванням наведеного, ТОВ «Гюнсел» вважає, що не є належним цивільним відповідачем у даній справі. Відповідно до позову гр. ОСОБА_7 , просить стягнути з ТОВ «Гюнсел» накористь малолітнього сина ОСОБА_28 , у рахунок відшкодування шкоди від втрати годувальника грошові кошти в сумі 3 200,00 грн, щомісячно, до досягнення останнім вісімнадцятирічного віку. З такими вимогами позивачки не можна погодитися, оскільки відповідно до Акту № 1 від 25.01.2018 року про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та Акту від 25.01.2018 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 07.10.2017 року, затверджені ГУ Держпраці у Київській області, встановлено, що подія 07.10.2017 року за участю водія ОСОБА_11 , який перебував під час ДТП у автотранспортному засобі ТОВ «Гюнсел» є нещасним випадком, що пов`язаний з виробництвом (т. 2 а.с. 18-25). На підставі п. 40 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві ГУ Держпраці у Київській області складено Акт за формою Н-1 (як на пасажира автотранспортного засобу). Законом України «Про охорону праці» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Законом України «Про охорону праці» встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності''. Згідно ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Частиною 3 ст. 41 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Отже, нормами спеціальних Законів, що регулюють питання про відшкодування шкоди від втрати годувальника визначений певний порядок та органи, що мають здійснити відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого в даному випадку. Таким чином, вимоги ОСОБА_7 , в частині стягнення з ТОВ «Гюнсел» щомісячно грошових коштів в сумі 3200,00 грн., на корись малолітнього ОСОБА_28 , вважає, що не відповідають вимогам Закону та не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_7 , заявляє, що «З покійним гр. ОСОБА_11 , ОСОБА_7 проживала спільно в цивільному шлюбі, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки». В Законі від 09.07.2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 СК України подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 36 СК України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини другої статті 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Ввважають, що до цивільного позову не додано належних доказів про проживання ОСОБА_7 , з ОСОБА_11 , спільно однією сім`єю. Отже, питання наявності у позивачки прав подружжя залишається не з`ясованим. Додана до позову копія довідки від 27.12.2017 року видана Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (код 39946227) в якій зазначено, що з 2011 року по 07.10.2017 року ОСОБА_7 , проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_11 , не може бути належним та допустимим доказом наявності у позивачки прав подружжя в даному випадку, оскільки Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не є уповноваженим органом, що може встановлювати факт проживання осіб однією сім`єю. Визнання союзу чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Дослідження та встановлення таких фактів може бути доведено лише у судовому порядку. В їх випадку, таке судове рішення позивачем не надано, що ставить під сумніви законність вимог останньої. В позові також зазначено, що «відповідачем до сьогодні компенсація моральної та матеріальної шкоди завданої злочином не відшкодовувалась. Свій суворий сімейний бюджет ОСОБА_7 , довелося спрямувати на поховання чоловіка». Однак, такі твердження позивачки не відповідають дійсності оскільки, ТОВ «Гюнсел» було повністю сплачено кошти за всі витрати пов`язані з наданням послуг КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», витрат пов`язаних з доставкою та транспортуванням тіла загиблого, проведенням поховання, та проведенням поминального обіду, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_11 . Отже, Позивачці, навіть без з`ясування обставин ДТП та встановлення особи винної у її вчиненні, було надано матеріальну допомогу підприємством ТОВ «Гюнсел». Вказане вище підтверджується заявою позивачки від 12.10.2017 року поданою на ім`я керівника ТОВ «Гюнсел» за власним підписом (т. 2 а.с. 26). Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Отже, в даному випадку, в разі доведення вини обвинуваченого ОСОБА_10 , саме ця особа зобов`язана відшкодувати необхідні витрати на поховання, а не підприємство, як того вимагає позивачка. Окремо слід зазначити, що в доданих до позову документах, якими ОСОБА_7 , доводить суму фактично понесених матеріальних збитків у розмірі 19 754,00 грн., відсутні документи, які можуть бути належними та допустимими доказами таких витрат, які понесені саме позивачкою. Так, до позову додано копію рахунку № 46 від 10.10.2017 року на суму 10 000,00 грн., як доказ сплати ОСОБА_7 , Поминального обіду на 40 осіб. Однак, даний рахунок не є документом, що підтверджує проведення розрахунку між замовником та виконавцем робіт/послуг, оскільки не містить жодних даних про замовника та виконавця робіт/послуг, відомостей в якій валюті та в яких обсягах (одиниці виміру) він розрахований, тощо. Фіскальний чек від 08.10.2017 року на суму 1 667,77 грн., також не дає змоги ідентифікувати особу, яка була платником зазначеного в чеку товару. Крім цього, в позові відсутній розрахунок суми в розмірі 19 754,00 грн., як фактично завданих матеріальних збитків позивачці, а лише є вказівка на те, що ця сума є витратами на поховання чоловіка. Відповідно до п. 24 ППВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р., у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди), тій особі, яка понесла ці витрати. З наведених правових норм випливає, що право на відшкодування витрат на поховання та спорудження пам`ятника належить особі, яка фактично ці витрати понесла. Однак, додані копії документів на підтвердження таких збитків (витрат) не дають змогу встановити особу яка фактично ці витрати понесла, а також, у разі арифметичного додавання зазначених в документах сум потрачених коштів, підсумок не співпадає з вимогами позивачки про стягнення матеріальної шкоди, оскільки такий підсумок є значно меншими від заявленої вимоги про стягнення 19 754,00 грн., матеріальної шкоди. З урахуванням наведеного, ТОВ «Гюнсел» вважає не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивачки про стягнення з ТОВ «Гюнсел» на її користь 19 754,00 грн., фактично завданої матеріальної шкоди внаслідок скоєного кримінального правопорушення. Відповідно до позову ОСОБА_7 , також просить стягнути з ТОВ «Гюнсел» 1 000 000,00 грн., моральної шкоди завданої позивачці та її сину. ТОВ «Гюнсел» не може погодитися з такими вимогами, вважає останні незаконними та необгрунтованими, розмір яких значно завищеним та такими що не підлягають стягненню з підприємства. Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як було зазначено вище, Відповідач вважає, що у разі доведення вини гр. ОСОБА_10 , в ДТП, що сталася 07.10.2017 року, саме останній буде особою, яка повинна нести відповідальність за завдання шкоди, а отже і відшкодовувати моральну шкоду нанесену родичам загиблого. Також, для встановлення у позивачки прав подружжя та законності звернення з даним цивільним позовом до ТОВ «Гюнсел» залишається не з`ясованим питання наявності судового рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_7 , однією сім`єю з загиблим гр. ОСОБА_11 . Відповідно до позову ОСОБА_7 , зазначає, що намагалася вирішити з ТОВ «Гюнсел» питання відшкодування нанесеної їй матеріальної та моральної шкоди в досудовому порядку, «однак в добровільному порядку згоди не досягнуто».Але, до позовної заяви не додано жодного доказу на звернення гр. ОСОБА_7 , до ТОВ «Гюнсел» з проханням відшкодувати шкоду. На думку підприємства, ненадання таких доказів обумовлена відсутністю звернень позивачки до ТОВ «Гюнсел» про відшкодування шкоди. Слід звернути увагу суду на те, що ТОВ «Гюнсел» одразу, після вчинення ДТП, а також і в подальшому підприємство самостійно надавало всіляку допомогу родичам загиблого ОСОБА_11 , зокрема і фінансову допомогу ОСОБА_7 . Так, підприємством було повністю оплачено всі витрати пов`язані із перевезенням тіла загиблого ОСОБА_11 , до медичних та експертних установ, відряджено співробітників підприємства які супроводжували гр. ОСОБА_7 , та оплачували усі необхідні витрати пов`язані із оформленням документів на загиблого, організацією поховання та іншими заходами. 09.10.2018 року відповідно до банківських квитанцій, працівником ТОВ «Гюнсел» було сплачено 2 813,49 грн., за надання судово-медичних послуг КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», що підтверджується документально. ОСОБА_7 , було відшкодовано всі витрати пов`язані із похоронними заходами, що підтверджується заявою позивачки від 12.10.2017 року. Разом із зазначеним, відповідач вважає, дані обставини та безпосередня фінансова підтримка та участь підприємства в наданні допомоги зокрема гр. ОСОБА_7 , має бути врахована під час розгляду цивільного позову. Заявляючи суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, ОСОБА_7 , вказує на те, що нею було потрачено 10 000,00 грн., на професійну правничу допомогу, а також очікується понести ще 10 000,00 грн., додаткових витрат, які необхідно стягнути з ТОВ «Гюнсел». Заперечуючи щодо стягнення з відповідача вказаних сум, слід зазначити наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката піддягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, що міститься в п. 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В доданих до цивільного позову документах відсутні передбачений вищевказаними нормами процесуального законодавства детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що в свою чергу не дає права позивачеві на їх відшкодування за рахунок відповідача та в заявленому розмірі, а отже не підлягає задоволенню.

23.10.2018 року на адресу суду надійшли пояснення представника ПрАТ "АСК" ІНГО Україна". ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог, в зв`язку з поданням потерпілим цивільного позову. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для залучення ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» в якості третьої особи є факт укладання договору - полісу № АК/1845902 з ТОВ «Гюнсел», згідно якого цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 , є застрахованою. Умови договору страхування визначаються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» далі «Закон». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 32 Закону відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну житлу та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування". Згідно п. 6 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування: страхування від нещасних випадків на транспорті. Між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ТОВ «Гюнсел» було укладено договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (водіїв та стюардес) № 351601436.16 від 03.11.2016 року. Отже, в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» немає обов`язку по виплаті страхового відшкодування на умовах полісу № АК/1845902. Правовідносини пов`язані з відшкодуванням шкоди ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» завдані ОСОБА_10 , цивільним позивачам регулюються умовами договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (водіїв та стюардес) № 351601436.16 від 03.11.2016 року (т. 2 а.с. 37).

Суд, враховуючи вищезазначене, вважає що цивільний позов є необгрунтованим та незаконним, пред`явлений до неналежного відповідача у даній справі, а отже не підлягає задоволенню.

Потерпілою ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача, ОСОБА_10 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на її користь як цивільного позивача, ОСОБА_5 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_6 ) 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та про стягнення з цивільного відповідача, ОСОБА_10 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на її користь як цивільного позивача, ОСОБА_5 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_6 ) 100 000,00 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з цивільного відповідача на користь цивільного позивача судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що після смерті батька позивачки потрібні кошти на виготовлення та установку надгробного пам`ятника у розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) гривень, яких наразі ОСОБА_5 , не має та на даний час не може встановити самостійно пам`ятник та відповідно надати підтверджуючі документи. Крім, того, після смерті батька ОСОБА_11 , на її утриманні та утриманні її брата ОСОБА_6 , який також визнаний потерпілим від кримінального правопорушення, залишились непрацездатні батьки їх батька - їх дід та баба (т. 1 а.с. 170-171). Крім ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , їм немає кому допомагати, забезпечувати належне утримання. Смертю потерпілого ОСОБА_11 , позивачці як його дочці заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, нервових зривів та переживань, як наслідок, погіршення стану здоров`я і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Вони з братом втратили батька і ніхто не зможе його замінити. Обвинуваченим ОСОБА_10 не було вчинено жодних дій по хоча б частковій компенсації як потерпілій, завданих моральних страждань, тому позивачка оцінює завдану моральну шкоду в сумі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Потерпілим ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача, ОСОБА_10 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на його користь як цивільного позивача, ОСОБА_6 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_7 ) 100 000,00 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 1762 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що після смерті батька позивача ОСОБА_11 , на його утриманні та утриманні його сестри ОСОБА_5 , яка також визнана потерпілою від кримінального правопорушення, залишились непрацездатні батьки їх батька - їх дід та баба ОСОБА_31 , 1938 р.н., та ОСОБА_32 , 1944 р.н., (т. 1 а.с. 170-171). Крім ОСОБА_6 , та його сестри ОСОБА_5 , їм немає кому допомагати, забезпечувати належне утримання. Смерть ОСОБА_11 , як його сину завдано значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, нервових зривів та переживань, як наслідок, погіршення стану здоров`я. Обвинуваченим ОСОБА_10 , не було вчинено жодних дій по хоча б частковій компенсації як потерпілому, завданих моральних страждань, тому він оцінює завдану моральну шкоду в сумі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України , шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Обвинувачений ОСОБА_10 , визнаний винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, в тому числі смерті. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р., у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р., і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , заявив, що повністю визнає цивільні позови.

Приймаючи до уваги викладене, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, аналізуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, повне визнання обвинуваченим своєї провини у здійсненій ДТП, повне визнання позовних вимог та часткове відшкодування завданої шкоди, а саме згідно копій розписок ОСОБА_5 , від 14.11.2021 та 04.02.2022 року ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , отримали від ОСОБА_10 , суму у розмірі по 53 210 грн., у рахунок часткового погашення суми цивільних позовів ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , а тому суд приходить до висновку, що з врахуванням смерті близької людини, а саме їх батька, непоправної втрати і душевних страждань, та часткового відшкодування шкоди позовні вимоги ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_10 , на користь ОСОБА_5 , 35 000,00 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 46 790 грн., моральної шкоди та 1762 грн., судові витрати. Також стягнути з ОСОБА_10 , на користь ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 46 790 грн., моральної шкоди та 1762 грн., судові витрати.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_10 не застосовувався.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у зв`язку із проведенням експертиз стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 368, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді п?яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з іспитовим строком три роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В задоволені позовної заяви ОСОБА_7 до ТОВ "Гюнсел", треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_10 , та ПрАТ "АСК" ІНГО Україна" про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого на її користь майнової шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 35000,00 грн.; моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., та 1762 грн., судові витрати - задоволити частково.

Стягнути з Манько ОСОБА_33 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) гривень, моральну шкоду в розмірі 46 790 (сорок шість тисяч сімсот дев`яносто) грн., та судові витрати в сумі 1762 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., та 1762 грн., судові витрати - задоволити частково.

Стягнути з Манько ОСОБА_33 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 46 790 (сорок шість тисяч сімсот дев`яносто) грн., та судові витрати в сумі 1762 грн.

Стягнути з Манько Романа Васильовича в дохід держави 1144 грн. 00 коп., за проведення комплексної судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи № 4/46 від 29.01.2018 року.

Речові докази:

- автомобіль «MAN TGL 12.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який передано на зберігання ОСОБА_10 , - передати у повне розпорядження власнику ТОВ "Гюнсел";

- автомобіль «MAN TGS 19.400», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «KRONE» реєстраційний номер НОМЕР_3 ,який передано на зберігання ОСОБА_14 , - передати у повне розпорядження власнику Приватному акціонерному товариству "МХП".

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам процесу їх право подавати клопотання про помилування, право на ознайомлення із журналом судового засідання і подачу на нього письмових зауважень.

Суддя ОСОБА_1