В И Р О К

іменем України

11 липня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/817/23

Провадження №1-кп/152/85/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Шаргороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 18.04.2023 року, за обвинувальним актом від 13.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , особа якого встановлена згідно з паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , що виданий 25.11.2021 року органом 0540, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, є особою з другою групою інвалідності безтерміново, що пов`язана із захистом Батьківщини, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження -

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні - начальника

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури - ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

іншого учасника

кримінального провадження:

представника органу пробації - ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Обвинувачений ОСОБА_3 18.04.2023 року приблизно о 21 годині 41 хвилині, перебуваючи у власному домоволодінні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану в Україні, маючи раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує безпеці громадян, з метою викликати занепокоєння, паніку та розгубленість, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» з абонентським номером НОМЕР_4 , умисно здійснив екстрений виклик на спеціальну телефонну лінію «102» Національної поліції України та повідомив завідомо неправдиві відомості про підготовку вибуху стадіону, що розташований у с. Руданське, на вул. Соборній, 2А, а саме, що під час футбольного матчу, який відбувся 18.04.2023 року з 11:00 години до 17:30 години, він приніс 20 кілограмів вибухівки, при цьому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що вказане повідомлення є неправдивим та не відповідає дійсності, розуміючи, що своїми протиправними діями у вигляді завідомо неправдивого повідомлення може спричинити наслідки у виді порушення громадської безпеки та порядку, припускав можливість залучення органами влади значної кількості сил і засобів перевірки фактів, викладених ним в усному повідомленні про підготовку вибуху, і запобіганню можливій загрозі життю, здоров`ю людей, пошкодженню майна та бажав настання таких наслідків.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.259 КК України і викладене в обвинувальному акті від 13.06.2023 року.

Прокурор у кримінальному провадженні - начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.75).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачено ч.1 ст.259 КК України і викладено в обвинувальному акті від 13.06.2023 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, способу вчинення кримінального правопорушення, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 18.04.2023 року повертався з м. Шаргород додому в с. Руданське з покупками та побачив, що на місцевому стадіоні відбувається футбольний матч, а на стадіоні серед присутніх було багато дітей. Він зайшов на стадіон з великими пакетами, в яких знаходилися придбані в м. Шаргород товари, подивився трішки футбол та пішов додому. При цьому його ніхто не зупинив, коли він заходив на стадіон з великими пакунками, не поцікавився, що він переносить у пакунках, що його дуже здивувало та обурило, оскільки як військовозобов`язаний та солдат, що отримав поранення під час бойових дій, розумів, що таким чином хто завгодно міг пронести на стадіон вибухівку чи інші небезпечні предмети, тоді як поліції на стадіоні він не бачив. Після того, як він прийшов додому, приблизно шість разів телефонував на лінію «102» та звертав увагу на такий недолік у роботі правоохоронного органу, повідомив, що вільно пройшов з великими пакунками на стадіон у с. Руданське, де відбувався футбольний матч, де багато людей та дітей. Але, на його переконання, поліція не відреагувала належним чином на його повідомлення. Увечері він вживав алкоголь. Після вживання алкоголю його обурення зросло і він зателефонував на лінію «102» та повідомив, що заніс на стадіон у с. Руданське 20 кг. вибухівки та замінував територію.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати та не позбавляти волі.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, а саме: 18.04.2023 року приблизно о 21 годині 41 хвилині, перебуваючи у власному домоволодінні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану в Україні, маючи раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує безпеці громадян, з метою викликати занепокоєння, паніку та розгубленість, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» з абонентським номером НОМЕР_4 , ОСОБА_3 умисно здійснив екстрений виклик на спеціальну телефонну лінію «102» Національної поліції України та повідомив завідомо неправдиві відомості про підготовку вибуху стадіону, що розташований у с. Руданське, на вул. Соборній, 2А, а саме, що під час футбольного матчу, який відбувся 18.04.2023 року з 11:00 години до 17:30 години, він приніс 20 кілограмів вибухівки, при цьому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що вказане повідомлення є неправдивим та не відповідає дійсності, розуміючи, що своїми протиправними діями у вигляді завідомо неправдивого повідомлення може спричинити наслідки у виді порушення громадської безпеки та порядку, припускав можливість залучення органами влади значної кількості сил і засобів перевірки фактів, викладених ним в усному повідомленні про підготовку вибуху, і запобіганню можливій загрозі життю, здоров`ю людей, пошкодженню майна та бажав настання таких наслідків.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.1 ст.259 КК України. Суд погоджується із вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення - за ч.1 ст.259 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; мотиви суду щодо призначення покарання та звільнення від відбування покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти громадської безпеки, при цьому, під час дії воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України в подальшому, востаннє Указом Президента від 01.05.2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 02.05.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

При цьому, однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людей на життя, здоров`я, недоторканість і безпеку, які визнаються найвищою соціальною цінністю, тоді як кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , спрямоване проти громадської безпеки, оскільки поширення неправдивої інформації про небезпеку вибуху, до того ж в умовах воєнного стану, створює обстановку загального страху, породжує паніку у населення, чим порушує безпеку суспільства.

Виходячи з норми ч.5 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.259 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.67 КК України, враховує вчинення ним кримінального правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнає наявність такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та повідомив суду про те, що кримінальне правопорушення вчинив після вживання алкоголю 18.04.2023 року після 21 години.

ОСОБА_3 є несудимим в силу вимог ст.89 КК України (а.с.79-80, 81-82, 83-85).

За місцем проживання в с. Руданське Жмеринського району Шаргородською міською радою ОСОБА_3 характеризується задовільно, як особа, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали, відповідно до характеристики від 24.04.2023 року за №313, проживає з сім`єю у складі дружини та двох малолітніх дітей, згідно з довідкою міськради про склад сім`ї обвинуваченого від 24.04.2023 року (а.с.77, 78).

ОСОБА_3 звертався до лікаря-психіатра КНП «Шаргородська МЛ» за психіатричною допомогою у 2017 році, встановлено діагноз F23.1 (гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії), а до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ звертався 09.12.2016 року, встановлено діагноз F10.2 (розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ІІ ст., що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 21.04.2023 року за №01-04/0568 (а.с.92).

З довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» від 02.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні №2 з 06.12.2016 року по 27.01.2017 року з діагнозом - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії (а.с.93).

З довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної Ради» від 26.04.2023 року за №1301 вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться під диспансерним спостереженням з 28.11.2016 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, амфетамінів (а.с.94).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта за №11 від 18.05.2023 року, в період інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_3 виявляв психічні розлади у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2). В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 за своїм психічним станом повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час у ОСОБА_3 виявлені психічні розлади у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2). В теперішній час ОСОБА_3 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує, а потребує спостереження лікаря-нарколога за місцем його подальшого перебування. За своїм психічним станом ОСОБА_3 здатний самостійно реалізувати своє право на захист та брати участь у проведенні з ним процесуальних дій. ОСОБА_3 не страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психотропних речовин та лікування з приводу такої залежності не потребує (а.с.95-100).

Таким чином, у суду не виникає сумнівів щодо осудності обвинуваченого ОСОБА_3 під час вчинення злочину.

З досудової доповіді від 05.07.2023 року, що подана до суду 07.07.2023 року та складена фахівцем І категорії Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 має погашену судимість за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 10.03.2011 року, яким був засуджений за ч.1 ст.309, ч.2 ст.317, ч.2 ст.315 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та іспитовим строком на три роки; є учасником бойових дій; за місцем проживання охарактеризований як особа, щодо поведінки якої, зокрема, щодо зневажливого ставлення до оточуючих людей, надходили скарги від жителів села, схильний до вчинення сварок і суперечок та вживання спиртних напоїв; офіційно не працевлаштований, але отримує дохід від пенсії по інвалідності 2 групи; одружений, проживає у власному будинку з дружиною та двома малолітніми дітьми; підтримує добрі стосунки з ріднею та дітьми. ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом F23.1 (гострий поліморфний розлад із симптомами шизофренії). В ході проведення бесіди з обвинуваченим для складання досудової доповіді останній висловив чіткі плани на майбутнє, зокрема, виховати малолітніх дітей, не вчиняти кримінальних правопорушень, приділити належну увагу своєму стану здоров`я, повідомив, що щиро розкаюється у тому, що вчинив кримінальне правопорушення (а.с.65-67).

Укладач досудової доповіді ОСОБА_6 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий; ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб - середній (а.с.65-67).

Крім того, до досудової доповіді додано Витяг з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 05.07.2023 року, з якого вбачається, що рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку ОСОБА_3 оцінюється органом пробації як високий (33 бали) (а.с.68).

З «Висновку органу пробації про можливість виправлення» ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі за умови здійснення нагляду за його поведінкою та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, з огляду на високу ймовірність повторного кримінального правопорушення, зокрема, призначення покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням обов`язків, встановлених ст.76 КК України, в тому числі, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Головуючим суддею у судовому засіданні 10.07.2023 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_6 в судовому засіданні у повному обсязі підтримала досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 зазначили, що не мають зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства та окремих осіб.

Отже, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку, в силу вимог ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, тобто суд вважає висновок органу пробації обґрунтованим.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , з урахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_4 в судових дебатах про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, а також покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, в тому числі, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, у тому числі, рішення про цивільний позов.

У кримінальному провадженні Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди (а.с.19-20).

Позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1983,22 грн. мотивовані тим, що, оскільки 18.04.2023 року о 21:01 годині на пункт зв`язку 34 Державної пожежної рятувальної частини (м. Шаргород) 4 Державного пожежного рятувального загону ДСНС України у Вінницькій області надійшло повідомлення про замінування стадіону в с. Руданське, то до місця події направлено черговий караул в кількості 4 осіб на транспортному засобі АЦ- НОМЕР_5 з державним номером НОМЕР_6 . По прибуттю до місця виклику було проведено попереднє розгортання оперативно-координаційного центру для забезпечення пожежної безпеки. Після обстеження працівниками ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області будівлі та встановлення відсутності вибухонебезпечних предметів було оголошено команду «відбій, хибний виклик». На основі калькуляцій забезпечення протипожежного захисту об`єктів під час проведення робіт з підвищеним рівнем вибухонебезпеки встановлено, що внаслідок виїзду підрозділу на виклик, ГУ ДСНС України у Вінницькій області заподіяно матеріальної шкоди в сумі 1983,22 грн., тому вважає, що ці витрати мають бути стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_3 .

На підставі ухвали суду від 28.04.2023 року цивільний позов ГУ ДСНС України у Вінницькій області приєднано до матеріалів кримінального провадження для розгляду у судовому засіданні, визнано його цивільним позивачем, а обвинуваченого - цивільним відповідачем (а.с.56-59).

Представник цивільного позивача - ГУ ДСНС України у Вінницькій області ОСОБА_7 , що діє на підставі довіреності від 03.01.2023 року за №01-104/19-06 (а.с.42), у судове засідання не прибула, але в п.3 позовної заяви просить проводити розгляд у відсутності представника цивільного позивача, за наявними у справі матеріалами.

Визначаючись щодо позовних вимог ГУ ДСНС України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить із такого.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).

За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Суд вважає, що заявлені ГУ ДСНС України у Вінницькій області позовні вимоги, що полягають у відшкодуванні шкоди, заподіяної у зв`язку із забезпеченням протипожежного захисту об`єкту під час проведення робіт з підвищеним рівнем вибухонебезпеки 18.04.2023 року є обґрунтованими.

Так, з калькуляції від 18.04.2023 року вбачається врахування цивільним позивачем до витрат на забезпечення протипожежного захисту об`єктів під час проведення робіт з підвищеним рівнем вибухопожежонебезпеки вартості палива на 38 км. пробігу автомобіля, вартість мастила, вартість зносу автомобіля за 1 годину роботи, середнє грошове забезпечення співробітників, витрати на охорону праці, нарахування на грошове забезпечення та накладні витрати (а.с.35).

Таким чином, вартість хибного виклику по 4 ДПРЗ за 18.04.2023 року склала 1983,22 грн. (а.с.36).

Тому в результаті хибного виклику ГУ ДСНС України у Вінницькій області заподіяно матеріальну шкоду в сумі 1983,22 грн. і ці понесені витрати у зв`язку із забезпеченням протипожежного захисту об`єкту під час проведення робіт з підвищеним рівнем вибухонебезпеки 18.04.2023 року підлягають стягненню з цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_3 .

Оскільки судом встановлено, що заподіяна цивільному позивачеві матеріальна шкода в сумі 1983,22 грн. не відшкодована, то цивільний позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання - немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 20.04.2023 року накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з наявною в ньому сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 та з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 (а.с.101-102).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з наявною в ньому сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 та з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , підлягає скасуванню.

Відповідно до постанови слідчого від 19.04.2023 року визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з наявною в ньому сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 та з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 та який поміщено до спецпакету НПУ INZ 1039375 та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.103).

Крім того, відповідно до постанови слідчого від 19.04.2023 року визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів кримінального провадження CD-диск з копіями аудіозаписів у кількості семи звернення на лінію «102» з номеру телефону НОМЕР_7 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження (а.с.104).

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, п.5 ч.9 ст.100 КПК України встановлено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: 5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; п.7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Таким чином, речові докази - мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з наявною в ньому сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 та з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , слід повернути ОСОБА_3 , а CD-диск з копіями аудіозаписів у кількості семи звернень на лінію «102» з номеру телефону НОМЕР_7 - слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 174, 373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.259 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 - не застосовувати.

Цивільний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області матеріальну шкоду в сумі 1983 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят три) гривні 22 (двадцять дві) копійки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 20.04.2023 року на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з наявною в ньому сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 та з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 - скасувати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy М12» з наявною в ньому сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 та з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_3 ; CD-диск з копіями аудіозаписів у кількості семи звернень на лінію «102» з номеру телефону НОМЕР_7 - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1