Справа № 635/3035/23
Провадження № 1-кп/635/242/2023
У Х В А Л А

11 травня 2023 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів в умовах ДУ «Харківській слідчий ізолятор», посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень, та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та яке відноситься до тяжкого злочину, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання може переховуватися від суду. Про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків свідчить те, що більшість свідків є військовослужбовцями та разом з обвинуваченим проходять військову службу в одній і тій же військовій частині, а тому останній може вчинити дії, спрямовані на здійснення неправомірного впливу, шляхом вмовлянь свідків, з метою надання на його користь показів, до того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили, суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні. Крім того, достатніми є підстави вважати про продовження існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, може симулювати хворобу, або іншим чином ввести в оману командування військової частини, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків судового провадження та створить можливість для ОСОБА_4 незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні за допомогою використання мобільного телефону. Про продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з відкритою відмовою виконати наказ командира в умовах воєнного стану, що надає підстави допускати про можливість повторного вчинення ним аналогічного злочину. При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор просив суд врахувати, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності у військовій сфері та врахувати особу обвинуваченого, який за місцем несення служби характеризується негативно, неодноразово порушував службову дисципліну, про що свідчить службова характеристика з військової частини НОМЕР_1 на останнього. Окрім цього, згідно положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення в підготовчому судовому засіданні наявності жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом. Адвокат зазначає, що обвинувачений не має жодних намірів переховуватися від суду, більше того ОСОБА_4 має намір продовжити військову службу після лікування. Підзахисний жодним чином не має наміру впливати на свідків, показання свідків вже надані. ОСОБА_4 раніше не судимий, правопорушень не вчиняв, має на утриманні батька - інваліда 3 групи, дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позитивно характеризується в межах несення військової служби, самостійно виявляв бажання нести військову службу, має міцні соціальні зв`язки, має родичів, які також проходять військову службу, брата волонтера. Крім того, зазначив, що стан здоров`я його підзахисного не є задовільним, згідно з висновком лікаря має діагноз хондромаляція центральних відділів суглобової поверхні надколінка 1 ступеня, кіста міжвиросткової вирізки, дегенеративний косий горизонтальний розрив заднього рогу медіального меніска з формуванням параменіскової кістки, тендинопатія дистальних відділів власної зв`язки надколінка, глибокий інфрапателярний буреит, в зв`язку з чим обвинувачений потребує медичного лікування, яке неможливо надати в умовах гаупвахти.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, прийшов до наступного.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 діб - до 13 травня 2023 року.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 13 травня 2023 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зміст пред`явленого обвинувачення, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у злочині проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а саме: непокорі, вчиненої в умовах воєнного стану, та вважає, що вказані обставини в сукупності вказують на підвищену суспільну небезпечність як самого діяння, так і особи обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а відтак останній може здійснювати вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

Оцінюючи ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти порядку несення військової служби в період дії воєнного стану, що об`єктивно вказує на можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, зокрема самовільного залишення військової частини або місця служби, дезертирства, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а тому вказаний ризик є актуальним на даний час.

Водночас, суд не погоджується з доводами прокурора, щодо наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки суду не надано жодних доказів в обґрунтування припущення можливого симулювання ним хвороби або іншим чином введення в оману командування військової частини, з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищенаведені обставини, дані щодо особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, правопорушень не вчиняв, має на утриманні батька - інваліда 3 групи, дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позитивно характеризується в межах несення військової служби, самостійно виявив бажання нести військову службу, не зменшують встановлені судом ризики.

Письмові доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів не спростовують висновків суду щодо встановлених під час підготовчого судового засідання обставин, оскільки питання допустимості доказів суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Крім того, в письмовому клопотанні адвокат посилається на незаконність затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , проте в підготовчому судовому засіданні адвокатом зазначені доводи не підтримані, відповідне обґрунтування незаконного затримання не зазначено.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, а також ту обставину, що свідки у кримінальному провадженні не допитані, суд вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, суд враховує положення ч.7 ст.176 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Вітак, з огляду на вище викладене, клопотання сторони захисту щодо про зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання задоволенню не підлягає.

За вказаних підстав, строк тримання обвинуваченого під вартою необхідно продовжити на 60 днів в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та визначити заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України - в розмірі, попередньо визначеним ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року, а саме у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107360,00 гривень, які можливо внести на відповідний рахунок до сплину терміну тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 315 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 09 липня 2023 року в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_4 суму застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, які можливо внести на відповідний рахунок до сплину терміну тримання під вартою.

Строк дії ухвали встановити до 09 липня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 15 травня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1