печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор другого відділу процесуального керівництва першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку проведеного 22.11.2022 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Офісом Генерального прокурора України здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000073, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 22.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. ч. 3, ч. 4 ст. 190, ч. 3, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України.

За версією сторони обвинувачення, на території України починаючи з 2001 року, і до теперішнього часу здійснює систематичну протиправну діяльність злочинна організація, що організована та представлена громадянами РФ.

Злочинною організацією протиправно консолідувано на території України частину об`єктів енергетичної критичної інфраструктури, у сфері енергетики, а саме, які контролюються через підконтрольні підприємства: власниками акцій ПрАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО» () є: компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (НІДЕРЛАНДИ) у розмірі 51.6431 %; ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () у розмірі 21.2559 %; Власником 99,9998 % акцій АТ «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО» () є ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» (); Власниками акцій АТ «РІВНЕОБЛЕНЕРГО» () є: ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () у розмірі 9.9156 %; компанія «WASHINGTON HOLDINGS B.V.» (НІДЕРЛАНДИ) у розмірі 83.3267 %. Власником 96,7802 % акцій АТ «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО» () є ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» (); Власниками акцій АТ«ЖИТОМИРОБЛЕНЕРГО»() є: ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () у розмірі 19.9822 %; компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (НІДЕРЛАНДИ) у розмірі 75.5581 %.

На даний час існують підстави вважати, що організатори протиправної діяльності, а також учасники (службові особи, тощо) групи компаній «VS Energy» та низка інших пов`язаних осіб, протягом тривалого часу вчиняли та продовжують вчиняти системні заплановані заходи, направлені на шкоду та підрив суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а також колабораційної діяльності - публічного заперечення здійснення збройної агресії РФ проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України або публічних закликів до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Окрім цього, за версією сторони обвинувачення, вказане злочинне угрупування протягом тривалого часу, з моменту набуття у власність активів та до теперішнього часу вчиняє дії направлені на заволодіння грошовими коштами підконтрольних енергетичних підприємств АТ «ЖИТОМИРОБЛЕНЕРГО», АТ «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО», ПрАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО», АТ «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО», АТ «РІВНЕОБЛЕНЕРГО», які акумулюються на рахунках вказаних підприємств за рахунок надходжень у вигляді комунальних платежів за електроенергію та її постачання від кінцевих споживачів - громадян України та юридичних осіб.

Прокурор зазначає, що до протиправної схеми заволодіння коштами, належать, ті що безпосередньо контролюються групою компаній «VS Energy» (ТОВ «ВІП» (), Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Українські технології» (код ЄДРІСІ 233705), Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Прем`єрний» (код ЄДРІСІ 233704), Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Міжрегіональний венчурний фонд» (код ЄДРІСІ 233001), ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» (), ТОВ «ПРЕМ`ЄР ІНТЕРНЕШНЛ» (), ПрАТ «Південна генеруюча компанія» (), ТОВ «Нова фінансова компанія» (), які використовувалися учасниками злочинного угрупування здебільшого в період з 2008 до 2019 року та залученою до протиправної діяльності групою фінансових компаній (ТОВ "ФК "Фінтрансгарант", ТОВ "ФК "ФІН2ГОУ", ТОВ "ФІН-СЕРВІС", ТОВ "ФК "МАДРИД", ПАТ "ЗНВКІФ "Еверест", АТ " ЗНВКІФ" ВОЛЗ КЕПІТАЛ", , ТОВ "Тетра Капітал", ТОВ "ПЕТРОЛ РЕСУРС", ТОВ "Захід він Трейд", ТОВ "КУА "Роял Менеджмент", ТОВ "СТОЛИЦЯ", ТОВ "ФІН-СЕРВІС", ТОВ "ЕНЕРГІЯ ГРУП КВ", ТОВ "КУА "ВАЛПРИМ" для ПЗНВІФ "Комфорт, ПАТ"ІСТЕЙТ", ПАТ"ІСТЕЙТ", АТ "ЗНВКІФ "БІЛДІНГ ІНВЕСТ"), що контролюються третіми особами.

В той же час, посадові особи та керівники обласних енергетичних компаній, а також особи залучені до протиправної діяльності, видатки за придбання вказаних «фінансових інструментів», зловживаючи службовим становищем, включають до валових витрат підприємств, та відображають у відповідних інвестиційних програмах, які подають компетентним державним органам при затверджені тарифу на кожний поточний період.

За вказаних обставин, на сьогоднішній день стороною обвинувачення розслідується низка кримінальних правопорушень та злочинів економічної спрямованості та злочинів у сфері службової діяльності: ч. 3, ч. 5 ст. 191 КК України - фактами заволодіння грошовими коштами, які сплачуються споживачами та надходять у якості коштів від тарифу, шляхом використання службового становища.

- 22.11.2022 слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідування проведено обшуки у керівників та власників ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» () та ТОВ «ВС ГРУП МЕНЕДЖМЕНТ» у тому числі і за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с/рада Гнідинська, садівниче товариство «Святище-2», вул. Княжна, буд. 18.

Вилучені під час обшуку речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000073.

Враховуючи наведене, виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

В судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у відсутність сторони обвинувачення, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуків грошові кошти слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Офісом Генерального прокурора України здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000073, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 22.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. ч. 3, ч. 4 ст. 190, ч. 3, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України.

22.11.2022 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Вилучені під час обшуку речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000073.

Власник вилученого майна, ОСОБА_4 , не має процесуального статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з тим, матеріалами клопотання не підтверджено та прокурором не доведено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та існує необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

За таких обставин слідчий суддя вважає недоведеним, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому підстави для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів відсутні. Саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом не спростовує цих обставин і не може слугувати підставою для накладення арешту на нього.

Окрім цього долучені в обґрунтування клопотання матеріали, якими прокурор обґрунтовує подію кримінального правопорушення, у зв`язку з якою існує необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, внаслідок друку неналежної якості унеможливлюють їх вивчення та дослідження слідчим суддею з метою перевірки доводів прокурора та наявності підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1