ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2089/23 Справа № 176/1577/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000091 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянки України, з технічною освітою, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, інвалідності не маючої, раніше не судимої, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок умисного спричинення легких тілесних ушкоджень та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 8000 ( вісім тисяч) гривен та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривен, а всього 11000 (одинадцять тисяч) гривен. В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

За встановлених судом першої інстанції обставин та викладених у вироку суду, ОСОБА_7 25 липня 2021 року приблизно о 10 год. ЗО хв., точного часу не встановлено, знаходилася на асфальтовій пішохідній доріжці, розташованій біля Комунального закладу дошкільної освіти № 35 «Кульбабка», за адресою вулиця Грушевського, будинок 8, місто Жовті Води, Кам`янський район, Дніпропетровська область, при цьому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у неї виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, обвинувачена 25 липня 2021 приблизно о 10 год. 30 хв., точного часу не встановлено, наблизилась до ОСОБА_9 та нанесла їй один удар кулаком правої руки в область правого передпліччя, другий удар кулаком правої руки в нижню третину правого плеча та третій удар кулаком правої руки в область лівої частини грудної клітки.

В результаті зазначених дій ОСОБА_7 , потерпілій, відповідно до висновку експерта № 91 Е від 26.08.2021, завдано наступні тілесні ушкодження: синець на шкірі верхньо-внутрішнього квадранту лівої молочної залози, синець на шкірі зовнішньої поверхні правого передпліччя на межі між середньою та нижньою третинами, синець на шкірі передньо-зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, які мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів, і за цією ознакою згідно п.п. 2.3.2. «б» та 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. відноситься до категорії Легких.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В зміненій апеляційній скарзі обвинувачена та її захисник просять вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачена та її захисник посилаються на невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, апелянти вказують, що суд не надав належної уваги тому, що винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення нічим не підтверджується, та вона тілесних ушкоджень потерпілій не наносила.

При цьому, апелянти зазначають, що суд не усунув протиріч між показами потерпілої та обвинуваченого в частині нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій та безпідставно не прийняв до уваги відеозапис подій, наданий стороною захисту, на якому відсутній факт нанесення тілесних ушкоджень. Водночас суд відхиляючи цей доказ, через небезперервність відеозапису та відсутність на ньому фіксації всіх подій, не надав оцінки тому, що з наданого відеозапису видно, що він не переривається, а відхилення камери від самих подій було на 1 секунду, за яку неможливо було нанести 3 удари потерпілій, які були виявлені в ході проведення СМЕ. Також сторона захисту звертає увагу на неприязні відносини свідків ОСОБА_11 - державного виконаця та ОСОБА_12 , який є її співмешканцем до обвинуваченої, через те, що ОСОБА_11 неодноразово виносила постанови про накладення штрафу на обвинувачену, з яких більшість були скасовані судом, а ОСОБА_13 , як видно з відеозапису виражався в сторону обвинуваченої та свідка захисту - ОСОБА_19 нецензурною лайкою.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_10 подали заперечення, в яких вказують на необгрнутованість доводів апеляційної скарги та законність вироку суду, який вони просили залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачена та її захисник просили вирок суду скасувати та провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, закрити, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Відповідно до ст. 370 КПК України України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

На переконання апеляційного суду, цих вимог судом першої інстанції дотримано не було.

З вироку суду першої інстанції слідує, що суд вважав встановленим, що ОСОБА_7 25 липня 2021 року приблизно о 10 год. ЗО хв., точного часу не встановлено, знаходячись на асфальтовій пішохідній доріжці, розташованій біля Комунального закладу дошкільної освіти № 35 «Кульбабка», за адресою вулиця Грушевського, будинок 8, місто Жовті Води, Кам`янський район, Дніпропетровська область, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у неї виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, обвинувачена 25 липня 2021 приблизно о 10 год. 30 хв., точного часу не встановлено, наблизилась до ОСОБА_9 та нанесла їй один удар кулаком правої руки в область правого передпліччя, другий удар кулаком правої руки в нижню третину правого плеча та третій удар кулаком правої руки в область лівої частини грудної клітки, в результаті чого потерпілій завдано тілесні ушкодження, а саме: синець на шкірі верхньо-внутрішнього квадранту лівої молочної залози, синець на шкірі зовнішньої поверхні правого передпліччя на межі між середньою та нижньою третинами, синець на шкірі передньо-зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, які мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів, і за цією ознакою згідно п.п. 2.3.2. «б» та 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. відноситься до категорії Легких.

У своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що незважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї вини, її винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27 липня 2021 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2021 року з фототаблицею, висновок експерта № 91 Е від 26 серпня 2021 року, висновком експерта № 93Е-Д від 26 серпня 2021 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2021 року та доданою до нього фототаблиці, висновок експерта № 92Е-Д від 26 серпня 2021 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 30 серпня 2021 року, флеш-носієм microSD з відеозаписом слідчого експерименту від 30.08.2021 р. зі свідком ОСОБА_11 , висновком експерта № 94Е-Д від 30 серпня 2021 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 серпня 2020 року (справа № 520/14112/14-к, провадження № 51-846км20), рішення апеляційного суду про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України має містити встановлені судом першої інстанції обставини, аналіз доказів, які судом першої інстанції були покладені в основу обвинувального вироку, та відповідну власну оцінка, переоцінку таких доказів у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що судом першої інстанції помилково було враховано той чи інший доказ як такий, що підтверджує вину особи, так і висновки щодо належності та допустимості доказів, які, на думку апеляційного суду, не є такими. Дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом у такому випадку є обов`язковим.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним доказам, суд апеляційної інстанції, безпосередньо, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, дослідивши докази, суд апеляційної інстанції з висновками суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не погоджується з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції приймаючи рішення про визнання винуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, послався на протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27 липня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_9 звернулась до поліції із заявою про ненадання ОСОБА_7 їй можливості у спілкуванні з малолітніми онуками, що супроводжувалось нецензурною лайкою з боку останньої. При цьому, їй завдано тілесні ушкодження, синець на правій руці.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Частина 2 статті 84 КПК визначає вичерпний перелік процесуальних джерел доказів у кримінальних провадженнях щодо злочинів, серед яких є показання.

Протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення не встановлює чи підтверджує обставини кримінального правопорушення, а лише є документом, в якому викладається інформація про вчинення кримінального правопорушення, що є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 30 травня 2023 року по справі № 761/13685/14-к.

З огляду на викладене, апеляційний суд не приймає до уваги цей протокол.

Разом з цим, згідно з показами обвинуваченої ОСОБА_7 25 липня 2021 року вона разом із дітьми ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вийшла на вулицю, де біля під`їзду побачила колишнього чоловіка (батька дітей) ОСОБА_14 і державного виконавцю ОСОБА_11 , на виконанні якої перебуває рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, яким визначено час спілкування батька із дітьми, в чей час ОСОБА_14 підійшов до неї, взяв дітей на руки і поніс до автомобіля, однак сини стали плакати і назустріч їм стала йти потерпіла, через, що обвинувачена попрохала у неї дозвільні документи на зустріч із онуками. У потерпілої була папка із документами, яку руками взяла і вона, однак потерпіла стала виривати папку, від чого вона порвалась і документи посипались. При цьому, обвинувачена вказувала, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вона не завдавала, а конфлікні ситуації між ними виникали постійно.

Згідно з показами допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 25 липня 2021 року вона разом із сином ОСОБА_14 поїхали щоб забрати онуків на час спілкування із батьком. Коли вона вийшла з машини до сина, який, тримаючи на руках дітей, йшов до неї, вона побачила ОСОБА_7 , яка бігла у її напрямку з піднятою рукою і, нецензурно висловлюючись, вимагала дозвільні документи на зустріч із онуками. Після чого, наблизившись до неї завдала їй удар кулаком правої руки по її правій руці й вихоплюючи папку із документами із її рук завдала їй ще 2 удари кулаком правої руки, один в область правого передпліччя і один в область грудей, від чого їй стало погано та виникли синці.

Аналогічні покази надали і свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також вказували, що коли обвинувачена побачила ОСОБА_9 кинулася до неї та стала наносити останній удари кулаком правої руки по кісті, передпліччю та грудини. При цьому, свідки вказували, що вони робили зауваження ОСОБА_7 , з приводу події та нанесення потерпілій ударів.

В той же час надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що на запитання суду про механізм нанесення тілесних ушкоджень свідок змогла відповісти лише за підказки потерпілої, що може викликати у незалежного спостерігача сумніви у правдивості показів вказаного свідка поза розумним сумнівом.

До того ж, як влучно наголошувала сторона захисту в судовому засіданні свідком ОСОБА_11 , як державним виконавцем було винесено ряд постанов про накладення на ОСОБА_7 штрафу за невиконання судового рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2021, більшість з яким було визнано протиправними та скасовано, як безпідставно винесені, що підтверджується відомостями з ЄДРСР та, на переконання апеляційного суду, також вказує на упередженність вказаного свідка.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд фактично покладає обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаний забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зобов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2021 у справі №176/1955/20 визначено порядок та час спілкування саме батька ОСОБА_14 , з малолітніми дітьми - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , без присутності матері ОСОБА_7 , під час виконання якого відбулися інкриміновані ОСОБА_7 події.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, рішення щодо порядку та часу спілкування дітей з бабусею - потерпілої ОСОБА_9 на той час, а саме 25.07.2021 постановлено не було, а тому ОСОБА_7 , висловивши свою заборону щодо перебування бабусі з дітьми, мала право вимагати відповідні документи, про наявність яких впевнено заявляла потерпіла, й на підставі чого взагалі відбулися вказані події, а саме штовханина між потерпілою та обвинуваченою.

Вказане також свідчить про упередженність свідка ОСОБА_14 , оскільки він як батько дітей був зобов`язаний дотримуватися судового рішення, й не брати з собою на зустріч з ними сторонніх людей.

З протоколів проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2021 року з фототаблицею, за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , кожного окремо, й флеш-нося microSD з відеозаписом слідчого експерименту від 30.08.2021 зі свідком ОСОБА_11 видно що в ході їх проведення потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , кожен окремо, на місці показали яким чином і як саме 25 липня 2021 року обвинувачена, завдала потерпілій тілесні ушкодження кулаком правої руки в область правого передпліччя, нижню третину правого плеча, ліву частину грудної клітини.

Висновком експерта № 91 Е від 26 серпня 2021 року, встановлено, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірі верхньо-внутрішнього квадранту лівої молочної залози, синця на шкірі зовнішньої поверхні правого передпліччя на межі між середньою та нижньою третинами, синець на шкірі передньо-зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою поверхнею на рівні контакту яким могли бути кулаки рук, а також не виключені інші предмети, що володіють подібними властивостями і могли виникнути у строк 25 липня 2021 року. При цьому, виявлені тілесні ушкодження відноситься до категорії Легких.

Висновки експерта № 93Е-Д, № 92Е-Д, від 26 серпня 2021 року та № 94Е-Д від 30 серпня 2021 року, згідно, яких виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження виявлені, могли виникнути за тим механізмом на який вказали потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , кожен окремо, під час проведення слідчих експериментів.

В той же час, згідно з протоколом огляду предмету від 31 серпня 2021 року, було оглянуто пластиковий CD-R оптичний диск, що наданий і долучений за клопотанням обвинуваченої, де зафіксовані події, що відбувались 25 липня 2021 року поблизу комунального закладу дошкільної освіти № 35 «Кульбабка» за адресою вулиця Грушевського, 8, місто Жовті Води, Кам`янський район, Дніпропетровської області за участі обвинуваченої та потерпілої.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку наявності неузгодженостей між показаннями потерпілої та обвинуваченої, необхідно досліджувати ті докази, на яких безпосередньо зафіксована подія, за їх наявності, задля того, аби підтвердити чи спростувати ті чи інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які повідомляються учасниками кримінального провадження та які є достовірним джерелом доказів, яке немає під собою суб`єктивного підґрунтя певної особи.

Апеляційним судом було повторно досліджено й переглянуто вказаний відеозапис подій на CD-R оптичному диску, на якому зафіксовані події, які відбуваються на пішохідній доріжці, й з якого видно, що ОСОБА_14 з дітьми на руках направляється в сторону машини,при цьому, в цей ас діти плачуть та кличуть маму, в той же час з машини вийшла потерпіла ОСОБА_9 та йде їм назустріч, побачивши потерпілу, обвинувачена ОСОБА_7 йдучи їм назустріч, вказує, щоб ОСОБА_9 надала документи щодо її можливості бачитись із онуками, й без них, їй з дітьми бачитися не можна. Потерпіла в цей час, тримаючи папку з документами, вказує, що такі документи у неї наявні, однак через заборону сина ( ОСОБА_14 ), вона їх не покаже, на що обвинувачена бере руками цю папку і між ними з потерпілою відбувається штовханина тривалістю в декілька секунд тривалістю 7-8 секунд (51-58 секунди відео), внаслідок якої розривається папка і документи розсипаються. Після чого вони розходяться та обвинувачена забирає з рук ОСОБА_14 дитину, яка плакала та кликала маму і відходить в сторону. При цьому, з відеозапису не вбачається будь-яких цілеспрямованих дій обвинуваченої на нанесення умисно тілесних ушкоджень потерпілій, й жодних зауважень з боку свідків чи потерпілої щодо нанесення ударів обвинуваченою потерпілій.

Разом з цим, за наявності розбіжностей між показами потерпілої та обвинуваченої в частині нанесення обвинуваченою потерпілій цілеспрямованих умисних ударів потерпілій, суд без будь-якого обґрунтування віддав перевагу показанням потерпілої та свідкам сторони обвинувачення, однак відеофіксації всієї події кримінального правопорушення, належної оцінки не надав.

При цьому, суд спростовуючи доводи захисту щодо того, що на відеозаписі не вбачається нанесення будь-яких ударів обвинуваченою потерпілій, послався на те, що відеофіксація дій учасників відбувалась не постійно, камера відводилась у бік і обвинувачена та потерпіла не перебували у кадрі постійно, однак суд не вказав, чи визнає він цей відеозапис неналежним чи недопустим доказом.

В той же час, апеляційний суд не погоджується з такими твердженнями суду, оскільки з відеозапису видно, що він здійснювався безперервно, потерпіла та обвинувачена в момент події перебували в полі зору камери, й в момент штовханини камера хоч і відводилася в сторону, однак не більше чим на 1 секунду та це було пов`язано швидким розвитком події, при цьому, звук був безперервним та не преривався.

Водночас, всупереч показам потерпілої та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з цього відеозапису видно, що одразу після штовханини потерпіла і самі свідки не зазначали про нанесення обвинуваченою будь-яких ударів ОСОБА_9 й жодних зауважень з цього приводу обвинуваченій ніхто не робив, а потерпіла повідомила про нанесення їй ударів майже через 3 хвилини після подій (3 хв. 50 с.). В цей час державний виконавець ОСОБА_11 заповнювала документи та говорила, що рішення суду не виконується.

При цьому, в суді апеляційної інстанції, свідок ОСОБА_11 зазначила, що рішення було виконано з моменту передачі дітей батьку.

З цих підстав, апеляційний суд також критично відноситься до показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_14 є заінтерисованою особою, свідок ОСОБА_12 , не зміг пояснити на яких підставах він перебував на місці передачі дітей батьку, а свідок ОСОБА_11 , не змогла пояснити, чому вона, будучи державним виконавцем, належним чином не відреагувала на можливе вчинення кримінального правопорушення, під час виконання нею повноважень, не викликала працівників поліції та чому не повідомила про вказані факти.

Разом з цим, як свідок ОСОБА_11 так і свідок ОСОБА_12 наполягали на тому, що передача дітей, згідно рішення суду від 17.02.2021 відбулася до того, як з`явилася потерпіла ОСОБА_9 , а відтак вже було складено акт про його виконання, однак з відеозапису події, вбачається, що державний виконавець, тримала в руках документи та вказувала, що рішення не виконується, а відтак буде складено акт про його невиконання.

Отже, всупереч положенням КПК України, якими регламентовано правила оцінки доказів, суд першої інстанції належного правового значення цьому відеозапису не надав, як окремо так і в сукупності з показами свілків та іншими доказами у провадженні.

Водночас, Кримінальним Кодексом України (ст. 125 КК України) передбачена відповідальність за спричинення легких тілесних ушкоджень лише у тому випадку, якщо такі тілесні ушкодження були спричинені умисно.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується тільки умисною формою вини. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережності не тягне за собою кримінальної відповідальності.

При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Разом із тим відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Межа між цими видами умислу визначається спрямованістю волі винного: діючи із прямим умислом, винний бажає настання певних наслідків, діючи з непрямим умислом - не бажає настання цих наслідків, але свідомо припускає їх настання.

Відповідно до положень ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, розмежування умисного заподіяння особі легкого тілесного ушкодження від необережного заподіяння такого ушкодження здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих діянь.

Відсутність відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження може бути за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу кримінального проступку, передбаченого ст. 125 КК України, за умови, якщо були заподіяні легкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей проступок проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Таким чином, за встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 виникли в ході штовханини з обох сторін, й обвинувачена ОСОБА_7 умислу на їх нанесення не мала, а заподіяла легкі тілесні ушкодження потерпілій з необережності, яка полягала у виді злочинної недбалості, оскільки не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла це передбачити.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином не проаналізував всіх обставин кримінального провадження, не обґрунтував свої висновки про наявність у діях ОСОБА_7 прямого умислу направленого на заподіяння тілесних ушкоджень потерплій ОСОБА_9 , й дійшов помилкового висновку про наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Кваліфікація злочину являє собою кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин. Кожний склад злочину обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи.

З огляду на викладене, оскільки закон України про кримінальну відповідальність не передбачає відповідальності за необережне спричинення легких тілесних ушкоджень, апеляційний суд, приходить до висновку, що в діях обвинуваченої ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до п.п. 1-3, ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відтак, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин вирок суду щодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо неї закриттю з підстав відсутності в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення.

Разом з цим, потерпілою ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди та понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В той же час, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду (ч. 3 ст. 129 КПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про залишення без розгляду цивільного позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 .

За змістом ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000091 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок умисного спричинення легких тілесних ушкоджень залишити без розгляду.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4