Справа № 301/831/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/971/20, за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Буртинський Беляєвського району Оренбурзької області Російської Федерації, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, не працюючий, не судимий,

визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 (п`ять) копійок витрати за проведені експертизи у кримінальному провадженні.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04 березня 2020 року приблизно о 15:20 год., ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді зі свого двору АДРЕСА_2 , проявив неуважність, грубо порушив вимоги передбачені пунктом 10.2, 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме виїхав заднім ходом на головну дорогу, не надавши перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі руху, внаслідок чого допустив зіткнення, що призвело до спричинення пасажиру автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом необґрунтовано кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за кваліфікуючою ознакою ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил експлуатації транспортного засобу, оскільки як у ході досудового розслідування, так і судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність у керованому ОСОБА_7 автомобілі таких несправностей, за яких його експлуатація була б забороненою, що свідчить про те, що вищезгадана кваліфікуюча ознака є зайвою та підлягає виключенню з об`єму пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, не врахував положення ст. 77 КК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» й безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не врахувавши завдані злочинними діями наслідки - спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також те, що злочинні дії обвинуваченого поєднані з грубим порушенням Правил дорожнього руху України. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати й ухвалити новий, яким за ч. 1 ст. 286 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а також виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України кваліфікуючої ознаки порушення правил експлуатації транспортного засобу, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу і просила звільнити обвинуваченого від призначеного покарання за спливом строків давності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження надіслано обвинуваченому та потерпілому відповідно до вимог законодавства; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого та потерпілого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурорка не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого та потерпілого.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнається таким, що ґрунтуються на вимогах закону та сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги та позиції сторони обвинувачення вбачається, що стороною обвинувачення не оспорюється і вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, а також звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо безпідставності висновку суду про наявність у діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил експлуатації транспортного засобу, а також у частині звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Так, колегія суддів бере до уваги те, що зі змісту обвинувачення ОСОБА_7 убачається, що він обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Однак, залишивши поза увагою наведене вище, суд першої інстанції, кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, дійшов безпідставного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки як «порушення правил експлуатації транспортного засобу», яка досудовим розслідуванням обвинуваченому ОСОБА_7 не інкримінувалась.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції необґрунтовано кваліфіковано дії ОСОБА_7 за кваліфікуючою ознакою ч. 1 ст. 286 КК України - «порушення правил експлуатації транспортного засобу», оскільки як у ході досудового розслідування, так і судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність у керованому ОСОБА_7 автомобілі таких несправностей, за яких його експлуатація була б забороненою, визнаються слушними.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України за кваліфікуючою ознакою - «порушення правил експлуатації транспортним засобом», що в свою чергу свідчить про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України за ознакою «порушення правил експлуатації транспортним засобом», чим не погіршується становище обвинуваченого та не впливає на кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, а також на вид та розмір призначеного покарання, які не оспорюються стороною обвинувачення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного додаткового покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік, апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , зокрема передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у редакції, яка діяла на момент його вчинення (Закони № 270-VI від 15.04.2008, № 586-VI від 24.09.2008) - 04.03.2020, відповідно до ст. 12 КК України відносилося до злочинів невеликої тяжкості, оскільки за його вчинення було передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення - 04.03.2020) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 04.03.2020, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад три роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, чи вчинив новий злочин.

Також колегія суддів бере до уваги пояснення прокурорки, відповідно до яких сторона обвинувачення не має даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду чи вчинив новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Приймаючи рішення щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений не заявляв клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

Із урахуванням того, що обвинувачений на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільняється від призначеного як основного, так і додаткового покарання, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не врахувавши завдані злочинними діями наслідки - спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також те, що злочинні дії обвинуваченого поєднані з грубим порушенням Правил дорожнього руху України, - апеляційний суд до уваги не бере і не надає їм будь-якої оцінки. При цьому, береться до уваги позиція сторони обвинувачення під час апеляційного розгляду, зокрема те, що прокурорка просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання за спливом строків давності.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до зміни, а апеляційна скарга сторони обвинувачення - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду від 01.12.2020 щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил експлуатації транспортного засобу.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: