Справа № 638/4343/19
Провадження № 1-кп/638/316/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000665 від 19 грудня 2012 року, з обвинувальним актом у відношенні

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилівка, Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, приватний підприємець, одружений, має неповнолітню дитину, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,-

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000665 від 19 грудня 2012 року, з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

12 грудня 2019 року до суду від ОСОБА_7 в рамках вказаного кримінального провадження надійшла позовна заява про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_9 на його користь моральну шкоду завдану злочином в розмірі 11 447 815 грн.

26 червня 2023 року до суду від потерпілого ОСОБА_7 надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, в якому потерпілий просить суд заборонити продаж, а також будь-яке відчуження будь-яким особам майна, що належить та зареєстоване за ним - ОСОБА_7 .Також просить заборонити уповноваженим органам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного ОСОБА_7 майна, яке належить йому на праві власності.

В обґрунтування клопотання потерпілий зазначає, що в провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 завдано моральної шкоди у зв`язку з чим потерпілий звернувся з цивільним позовом про відшкодування шкоди. Потерпілий зазначає, що ОСОБА_9 цілеспрямовано намагається заволодіти його майном. Так, рішенням Дзержинського майонного суду м.Харкова від 30.06.2010 позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договорм позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 борг у сумі 5593000 грн. та судові витрати. Рішенням апеляційного суду Харківської області вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та в задовленні позову ОСОБА_9 було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 липня 2011 рішення апеляційного суду Харківської області скасовано, а рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.06.2010 залишено в силі. На даний час триває примусове виконання вказаного рішення. Інструменти запобігання примусового вірчуження майна відсутні, тому потерпілий просить суд заборонити відчуження його майна до закінчення розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор поклалась на розсуд суду.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання потерпілого у зв`язку з його необгрунтованістю.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити.

Колегія суддів дослідивши клопотання потерпілого та додані до нього матеріали, дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. п. 6, 7 вказаної Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як передбачено ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За умовами ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Потерпілий ОСОБА_7 просить суд застосувати заходи забезпечення цивільного позову та заборонити продаж, а також будь-яке відчуження будь-яким особам майна, заборонити уповноваженим органам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майна, що належить ОСОБА_7 , проте не посилається на норми кримінального процесуального законодавства, які передбачають забезпечення цивільного позову у спосіб зазначений потерпілим.

Крім того, як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення цивільного позову ОСОБА_7 посилається на наявність такого, що набрало законної сили рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року по цивільній справі № 2-2093/10, яке знаходиться на стадії виконання.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України.

Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення цивільного позову, про застосування яких просить потерпілий ОСОБА_7 , може призвести до неможливості виконання судового рішення по вказаній цівільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задовлення клопотання ОСОБА_7 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову .

Керуючись статтями 75-82, 371,372 КПК України, колегія суддів,-

постановив:

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову від 26 червня 2023 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2