Справа № 522/5580/21
Провадження по справі №1-кп/522/86/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси №106, в режимі відеоконференцзв`язку через «EASYCON», обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000763 від 11.12.2019 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Борщівці, Могильов-Подільського району, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , (згідно обвинувального акту) проживаючого за адресою: дачний будинок в межах земельних ділянок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через «EASYCON»),-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000763 від 11.12.2019 року стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

В підготовчому судовому засіданні підлягають вирішенню ряд питань, передбачених ст. 314-315 КПК України.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про звернення з поданням до Одеського апеляційного суду у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, для вирішення питання про передачу справи до іншого суду за підсудністю.

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_7 посилається на те, що дане кримінальне провадження надійшло до суду із порушенням правил територіальної підсудності, оскільки сторона обвинувачення заявляє про заволодіння особами одинадцятьма об`єктами нерухомості шахрайським шляхом, які знаходяться у різних районах міста Одеси (Приморському, Київському, Суворовському). Відповідно до версії слідства, заволодіння майном здійснювалось через державних реєстраторів КП «Агенція державних реєстраторів» (ЕДРПОУ 42107749), що зареєстровано у Подільському районі Одеської області, що на переконання захисника свідчить про те, що злочини вчинялися на території Подільського району Одеської області.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти вищевказаного клопотання та просили відмовити в його задоволенні, вказали, що обвинувальний акт надійшов до суду з дотримання правил територіальної підсудності. В обвинувальному акті зазначено, що найбільш тяжкий злочин, вчинений останній у часі, за якими обвинувачуються особи, а саме за ч. 4 ст. 190 КК України, завершено на території Приморського району в місті Одесі, а саме вул. Фонтанська дорога, 22, за місцезнаходженням КП «Агенція державної реєстрації».

Інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_7 , просили його задовольнити.

Заслухавши думки учасників судового провадження щодо підсудності даного кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Поряд з іншими питаннями, згідно п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 32 КПК України чітко закріплений алгоритм визначення підсудності, з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується особа.

Першочергово підсудність визначається за місцем вчинення кримінального правопорушення.

В своєму клопотанні захисник ОСОБА_7 зазначає, що особи обвинувачуються у заволодіння майном, яке здійснювалось через державних реєстраторів КП «Агенція державних реєстраторів», які зареєстровані у Подільському районі Одеської області, що на думку захисника, свідчить про те, що злочин вчинявся на території Подільського району Одеської області.

Клопотання захисника ОСОБА_7 суд вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам законодавства та судовій практиці, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України більш тяжким кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачуються особи у даному кримінальному провадженні, є злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України.

Шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм.

Заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винною особою можливості розпорядитися ним як своїм власним.

Об`єктом злочину в даному кримінальному провадженні є нерухоме майно. З системного аналізу норм законодавства випливає, що право розпорядження нерухомим майном є одним з елементів права власності особи на майно, набуття якого відповідно виникає з моменту нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Згідно обвинувального акту КП «Агенція державних реєстраторів» розташоване за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 22, що територіально відноситься до Приморського району.

Фактичну можливість розпорядитися майном, як своїм власним особи, які обвинувачується у даному кримінальному провадженні у вчиненні найбільш тяжкого злочину, могли отримати саме за вищезазначеною адресою. Тобто з моменту здійснення реєстраційних дій злочин був завершений.

В даному випадку місцем вчинення кримінального правопорушення вважається не місце реєстрації реєстраційного органу, де нерухоме майно, як об`єкт злочину, було зареєстровано, а також не місцезнаходження цього майна, а дії осіб, спрямовані на заволодіння та розпорядження майном, та момент настанння у осіб такого права.

В обвинувальному акті зазначено, що найбільш тяжкий злочин, вчинений останній у часі, за яким обвинувачуються особи, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, завершено на території Приморського району в місті Одесі, а саме - вул. Фонтанська дорога, 22, за місцезнаходженням КП «Агенція державної реєстрації», що територіально розташовано в Приморському районі м.Одеси.

Доводи клопотання захисника щодо того, що злочин слід вважати закінченим саме з моменту реєстрації обєктів нерухомості державним реєстратором за місцем реєстрації КП «Агенція державних реєстраторів» (ЕДРПОУ 42107749) є необґрунтованими та суд розцінює їх як спробу затягнути судовий розгляд даного кримінального провадження.

З урахуванням наведенеого суд доходить висновку, що дане кримінальне провадження надійшло до суду з дотриманням правил територіальної підсудності, у зв`язку з чим клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про необхідність звернення з поданням до Одеського апеляційного суду у даному кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року, для вирішення питання про передачу справи до іншого суду за підсудністю, задоволенню не підлягає.

Від представника власника майна ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 про часткове скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаїва від 24.09.2020 року, яке було вилучено 17.09.2020 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 , а саме грошові кошти, подане в порядку ст. 174 КПК України.

В судове засідання вказані особи, які були повідомлені належним чином, не з`явилися, до суду на момент розгляду клопотання будь-які заяви не надходили, що не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення вищевказаного клопотання про скасування арешту майна, посилаючись на його передчасність.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 просили задовольнити подане клопотання про скасування арешту, посилаючись на те, що дане майно, а саме грошові кошти, було вилучено з сумки ОСОБА_13 , з якою на той момент проживав ОСОБА_5 , за адресою їх проживання.

Інші учасники не заперечували проти задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні матеріали, дійшов висновку про таке.

Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що на даній підготовчій стадії судового провадження у суду немає жодних доказів, а їх надання прямо заборонено вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Для перевірки відсутності підстав для обмеження права на вільне володіння майном вказаних осіб суду необхідно ознайомитись хоча б з найменш достатньою кількістю доказів, які йому будуть надаватись. З урахуванням чого, наразі вирішення питання про скасування арешту, накладеного на майно зазначених осіб, є передчасним.

Крім того, подане до суду клопотання представника не містить належного обґрунтування належності грошових коштів, з яких просить скасувати арешт, саме ОСОБА_13 .

Проте, варто зазначити, що вказані особи, під час судового розгляду, зокрема при безпосередньому дослідженні матеріалів кримінального провадження, не позбавлені права звернутися із клопотанням про скасування арешту, в порядку ст. 174 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні поданого клопотання представника власника майна ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 про часткове скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаїва від 24.09.2020 року, яке було вилучено 17.09.2020 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 , а саме грошові кошти, подане в порядку ст. 174 КПК України, необхідно відмовити, у зв`язку із його передчасністю.

Від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшла скарга на постанову прокурора Одеської області від 20.01.2020 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року, яку він просив визнати незаконною та скасувати.

Обґрунтовуючи необхідність скасування постанови прокурора Одеської області від 20.01.2020 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року, обвинувачений, вказав на те, що вказана постанова мотивована тим, що з інформації працівників УСР в Одеській області ДСР НПУ до вчинення злочинів, які розслідуються в даному кримінальному провадженні можливо причетні діючі та колишні працівники правоохоронних органів. При цьому, згідно рапорту оперуповноваженого від 11.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 є колишнім працівником правоохоронних органів. Однак, ОСОБА_3 звільнився з правоохоронних органів в 2015 році, а події, що розслідуються щодо яких було повідомлено ОСОБА_3 про підозру та обвинувачення є подіями 2018 року. Жодним документом не підтверджується, що до вказаних правопорушень причетні будь-які працівники правоохоронних органів. Здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими. Також, в постанові, що оскаржується, не встановлено, що розслідування здійснювалося неефективно, а визначено, що постанова приймалась з метою недопущення неефективності в майбутньому. У зв`язку з викладеним, обвинувачений вважав, що вказана постанова підлягає скасуванню.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вищевказаної скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та просив відмовити в її задоволенні.

Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 заперечував проти поданої скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та просив відмовити в її задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 , підтримали подану скаргу, просили суд при прийнятті остаточного рішення прийняти її до уваги та задовольнити, визнати незаконною та скасувати постанову прокурора Одеської області від 20.01.2020 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року.

Інші учасники кримінального провадження підтримали доводи поданої обвинуваченим ОСОБА_3 скарги.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали та обвинувальний акт з додатками, суд доходить таких висновків.

Частина 1 статті 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Забезпечуючи обвинуваченому право на захист (ст. 20 КПК України) та з огляду на принцип змагальності (ст. 22 КПК України), сторона захисту має рівні права зі стороною обвинувачення в питанні збирання доказів, подання клопотань, а також в реалізації процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, в свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд проводить підготовку до судового розгляду та вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Частина 1 статті 303 КПК України передбачає вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Згідно частини 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 ст. 303 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої статті 303 КПК України, а саме: 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Таким чином, дослідивши подану скаргу, суд доходить висновку щодо її необґрунтованості та передчасності.

Суд зазначає, що сторона захисту не позбавлена права реалізувати своє право на захист на стадії судового розгляду, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість призначення даного обвинувального акту до судового розгляду.

Крім того, на думку суду, скарга обвинуваченого подано передчасно, оскільки на даній стадії судового провадження неможливо повно, об`єктивно та всебічно перевірити зазначені в ній обставини. Тому суд не зможе прийняти рішення за поданою скаргою до початку судового розгляду, оскільки письмові та інші докази у кримінальному провадженні ще не досліджувались, а оцінка доводам зазначених в скарзі можуть бути надані після дослідження доказів при ухваленні вироку в нарадчій кімнаті.

При цьому, сторона захисту не позбавлена права під час судового розгляду, заперечувати проти доказів сторони обвинувачення та представляти суду свої докази.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 КПК України, суд вважає за необхідне залишити без задоволення скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на постанову прокурора Одеської області від 20.01.2020 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 32, 34, 131, 170 174, 303, 314, 315, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про направлення подання до Одеського апеляційного суду у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, для вирішення питання про передачу справи до іншого суду за підсудністю - відмовити.

Клопотання представника власника майна ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаїва від 24.09.2020 року, яке було вилучено 17.09.2020 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 , а саме грошові кошти, подане в порядку ст. 174 КПК України, - залишити без задоволення, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на постанову прокурора Одеської області від 20.01.2020 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року - залишити без задоволення, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_15