Номер провадження: 11-кп/813/401/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2021року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кіровоград, не працевлаштованого, не одруженого, маючого середню освіту, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК Українита йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, на ОСОБА_8 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також даним вироком вирішено питання цивільних позовів, речових доказів та судових витрат.

Відповідно до оскаржуваного вироку, яким встановлено, що 27.07.2017р. приблизно о 00:30 годині, ОСОБА_8 за попередньою змовою з особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, заздалегідь розпланувавши план своїх дій та, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи єдиний умисел, направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, яке на той момент знаходилось у квартирі АДРЕСА_3 та на праві власності належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 за попередньою змовою із особами, матеріали, стосовно яких виділені в окреме провадження, піднялись на 5-й поверх вищевказаного будинку, де, підійшовши до дверей квартири АДРЕСА_4 , дочекавшись поки ОСОБА_10 відчинить двері, після чого ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, відкрито, протиправно проникли до квартири, а в подальшому відкрито заволоділи наступними речами: мобільним телефоном «iPhone 6» ІМЕІ НОМЕР_1 , сонцезахисними окулярами, наручним механічним годинником марки «Ориент» чорного кольору, планшетом марки «iPad» чорного кольору, чоловічими парфумами «Tom Ford» та «Hugo Boss», зарядною батареєю білого кольору та гаманцем чорного кольору, в якому знаходились банківські картки «Opet Worldcard» № НОМЕР_2 , «Bankamatik» № НОМЕР_3 , студентський білет та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , грошові кошти в сумі 1000 гривень, 500 доларів США та 10 турецьких лір.

Після вчинення злочину, ОСОБА_8 та інші особи (матеріали, стосовно яких виділені в окреме провадження), разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, тим самим розпорядились ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди, на загальну суму 34000 гривень.

Так, за результатами розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 та дослідження доказів у кримінальному провадженні, судом при ухваленні вироку прийнято рішення про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч.3 ст.186 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження за результатами дослідження доказів у провадженні, зокрема показань обвинуваченого, свідків не встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На вказаний прокурор Приморської окружної прокуратури ОСОБА_9 , оспорюючи висновки суду щодо встановлених фактичних обставин справи, зазначає, що судом невірно перекваліфіковано дії обвинуваченого з ч.3 ст.187 на ч.3 ст.186 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-судом першої інстанції не враховано долучений до матеріалів судової справи копії вироку Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2018 року, постановленого на підстави угоди між прокурором та ОСОБА_11 при визнання винуватості у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України (свідок у даному кримінальному провадженні);

-суд не врахував покази свідка ОСОБА_11 в частині застосування ОСОБА_8 маски чорного кольору та предмету, зовні схожого на пістолет під час скоєння злочину;

-висновки суду щодо перекваліфікації дій обвинуваченого не узгоджуються із постановою Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

На підставі викладеного, просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у межах санкції, передбаченої цією статтею, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, у якій визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи прокурора, викладені у апеляційній скарзі щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 186 КК України, наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України, суд апеляційної інстанції не приймає з огляду на таке.

Диспозицією ч.3 ст. 187 КК України передбачена кримінальна відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Диспозицією ч.3 ст. 186 КК України передбачена кримінальна відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування насильства.

В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його проти нападу.

Доводи викладені у апеляційній скарзі прокурора щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають встановленим під час судового розгляду обставинам, спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження в дотримання ст. 94 КПК України, перевіривши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Висновки суду ґрунтуються на сукупності доказів, які узгоджуються між собою.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , якого під час судового розгляду допитати, не представилося можливим, у зв`язку з перебуванням останнього за місцем свого мешкання на території р. Турція.

Проте 16.01.2018 громадянином Турції, потерпілим ОСОБА_10 в присутності нотаріуса м. Стамбул Сердар Арат та присяжного секретаря з правом підпису ОСОБА_12 надано пояснення на адресу Приморського районного суду м. Одеси. Відповідно до зазначених пояснень вбачається, що в липні 2017 року ОСОБА_13 на сайті знайомств познайомився з дівчиною на ім`я « ОСОБА_14 ». 27.07.2017 він зустрівся з ОСОБА_15 у себе в орендованій квартирі. В ході розмови ОСОБА_14 познайомила його зі своїми друзями, які хотіли знайти прямий вихід на купівлю речей з Турції. ОСОБА_13 повідомив, що він не зможе їм допомогти, після чого пішов до ванної кімнати привести себе до до ладу перед відвідуванням нічного клубу з ОСОБА_15 , яка на той час вже пішла з квартири до таксі, яке вони чекали.

Вийшовши з квартири, потерпілий ОСОБА_13 побачив, що в нього зникли його особисті речі, а саме: телефон, окуляри, годинники, планшет, парфумерія, зарядний пристрій та гаманця в якому знаходились банківські картки, посвідчення водія, інші картки, грошові кошти в сумі 1000 гривень, 500 доларів США, 10 турецьких лір. Після цього, ОСОБА_13 вибіг на вулицю, проте там вже нікого не було. Через продавця магазину, потерпілий викликав працівників поліції. У відділку поліції ОСОБА_13 надав в присутності перекладача пояснення, щодо обставин які складися. Російською та українською мовою потерпілий не володіє.

На наступний день, ОСОБА_13 поїхав з України.

Фізичного пошкодження під час крадіжки йому ніхто не задавав, зброєю або іншими предметами не погрожував і не примушував його силою до вчинення будь - яких дій. Вважає, що це була лише крадіжка його особистих речей.

Просить суд врахувати пояснення під час розгляду кримінального провадження, так як у нього не має можливості безпосередньо взяти участь у судовому засіданні в Україні.

Зазначену заяву перекладано на українську мову перекладачем ОСОБА_16 в м. Києві 29.01.2018.

Крім того, до суду надійшла друга заява потерпілого ОСОБА_13 від 16.01.2018, яка затверджена нотаріусом, про те, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю відшкодував йому матеріальний збиток в сумі 3500 доларів США. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має. Просить суд визначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавлення волі.

Показання потерпілого ОСОБА_13 є послідовними, логічними, не викликають сумнівів у їх правдивості та у сукупності з показами свідків, з письмовими доказами, підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснювала, що обвинувачений ОСОБА_8 являвся тренером у спортивній залі, який свідок відвідувала в 2017 році. В липні 2017 вона на сайті знайомств познайомилась з потерпілим ОСОБА_10 , через деякий час потерпілий приїхав до м. Одеси та запропонував зустрітися з ОСОБА_17 , на що остання погодилась та вони домовились про зустріч увечері 26.07.2017. В цей же день ОСОБА_17 зустрілася в районі 7 ст. В Фонтану з обвинуваченим ОСОБА_8 , який в ході розмови повідомив, що бажає налагодити бізнес, у зв`язку з чим йому необхідні знайомства з іноземцями, у тому числі громадянами Турції. Свідок ОСОБА_17 погодилась на організацію зустрічі потерпілого з обвинуваченим. В той час вони вже дійшли до 5 ст. В. Фонтану, де до них приєдналися ще двоє друзів обвинуваченого ОСОБА_8 на ім`я « ОСОБА_18 » та « ОСОБА_19 », які також вирішили поїхати з ОСОБА_8 та познайомитись з потерпілим ОСОБА_10 . На таксі вони доїхали до місця мешкання потерпілого, ОСОБА_17 повідомила, що у разі погодження потерпілого на розмову з обвинуваченим та його друзями, вона зателефонує до ОСОБА_20 та скаже, що вони можуть зайти до квартири потерпілого.

В квартирі у Біліджі Чадаш Тачеті вони розмовляли та вживали спиртні напої, отримавши погодження у потерпілого на зустріч з ОСОБА_8 та його друзями, ОСОБА_17 повідомила про це ОСОБА_20 та направилась до виходу із квартири для подальшого походу з потерпілим у кафе. В той момент, коли потерпілий відчинив двері, до квартири потерпілого увірвалися двоє чоловіків. Обличчя вказаних осіб свідок ОСОБА_17 не бачила, так як було дуже темно. Вона злякалась та побігла вниз, на одному з поверхів свідок зустріла одного із друзів ОСОБА_8 на ім`я « ОСОБА_19 », який повідомив, що йому нічого не відомо. Після цього, « ОСОБА_19 » запропонував посидіти на скамейці та заспокоїтися. Приблизно через 10 хвилин їм зателефонував обвинувачений ОСОБА_8 та повідомив, що їх на дорозі чекає таксі. В таксі вже знаходився ОСОБА_8 та його друзі, на ім`я « ОСОБА_18 » та « ОСОБА_21 »-водій таксі. На її запитання, обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що нічого не сталося, вони ходили лише поговорити. Після цього усі поїхали до центру, хлопці декілька разів виходили до банкоматів, приблизно о 01.00 год. 27.07.2017 свідка ОСОБА_17 відвезли додому на вул. Посмітного в м. Одесі.

Свідок, ОСОБА_11 суду пояснював, що восени 2017 року йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_8 , сказав одіватися, як в «охоронку» та приїжджати до нього, та те що в нього є підробіток. ОСОБА_11 одягнувся та взяв із собою стартовий пістолет. Приїхавши на вул. Середньофонтанська в м. Одесі йому повідомили, що треба вчинити злочин, а саме зайти до квартири та пограбувати іноземця. Він погодився лише чекати їх «на шухері» на сходах 3 поверху. Обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_22 вділи маски. ОСОБА_8 взяв пістолет у ОСОБА_11 , після чого вони пішли на 4 поверх. Через деякий час з верхнього поверху вибігла дівчина, з якою свідок ОСОБА_11 спустився та перебував на вулиці. Через деякий час, подзвонив обвинувачений ОСОБА_8 та повідомив що його та дівчину чекає таксі на дорозі. В автомобілі знаходився водій - ОСОБА_23 , ОСОБА_8 та ОСОБА_24 . Вони всі разом іздили по місту. Декілька разів зупинялися біля банкоматів. В подальшому свідка ОСОБА_11 завезли додому.

06.03.2018 року вироком Приморського районного суду м. Одеси затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30 листопада 2017 року між прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 та обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0003849 від 30.11.2017 року. ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації належного ОСОБА_11 майна. Застосовано ст. 75 КК України і звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 3 /трьох/ років випробувального терміну ОСОБА_11 не вчинить нове кримінальне правопорушення.

Свідок ОСОБА_25 повідомив суду, що в червні - липні 2017 року біля 24.00 - 01.00 годині йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_8 та попросив підвезти його з дівчиною. На вул. Среднефонтанській в м. Одесі до нього в автомобіль сів обвинувачений ОСОБА_8 , дівчина та ОСОБА_26 , а також ще один друг ОСОБА_8 . На прохання ОСОБА_8 він їх повіз до центру, де вони на вул. Пушкінській та на вул. Успенській в м. Одесі намагались зняти кошти з банківської картки, проте в них не виходило. В подальшому свідок ОСОБА_25 відвіз усіх по домівкам.

Покази потерпілого, свідків проаналізовано судом першої інстанції, вони узгоджуються між собою та іншими доказами, а саме: копія витягу з ЄРДР відповідно до якого, вбачається, що 27.07.2017 до Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області об 00.42 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.07.2017 приблизно о 00.30 год. шляхом вільного доступу через незачинені двері проникли до приміщення дві невстановлені особи чоловічої статті, до кв. АДРЕСА_3 , де, погрожуючи предметом, схожим на кухоний ніж, відкрито заволоділи грошовими коштами та особистими речами ОСОБА_13 ; копія протоколу огляду місця події від 27.07.2017 квартири АДРЕСА_3 , в ході якого було вилучено 7 слідів пальців рук, які перенесені на 4 відрізки липкої стрічки, кухонний ніж з чорною рукояткою; протокол обшуку від 25.09.2017 за адресою: АДРЕСА_5 , якою користувався ОСОБА_11 , в ході якого було вилучено чорну сумку, в якій знаходився предмет, схожий на пістолет та маску чорного кольору; копію ухвали Приморського районного суду від 26.09.2017 про задоволення клопотання слідчого про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_5 ; копія протоколу обшуку від 26.09.2017 за адресою: АДРЕСА_6 за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_8 , в ході якого вилучено: мобільний телефон потерпілого, а саме: «Айфон 6» білого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , перерізану банківську картку потерпілого та мобільний телефон «Нокіа» білого кольору; копію ухвали Приморського районного суду від 26.09.2017 про задоволення клопотання слідчого про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 ; копія протоколу обшуку від 26.09.2017 за адресою: м. Одеса, вул. Тупик Волна,7, в ході якого вилучено: сім картку, наручний годинник, мобільний телефон, шапку чорного кольору, шарф сірого кольору; копію ухвали Приморського районного суду від 26.09.2017 про задоволення клопотання слідчого про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_7 ; копія повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 26.09.2017 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України; копію ухвали Приморського районного суду від 26.09.2017 про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; письмові пояснення потерпілого ОСОБА_10 від 16.01.2018, надані на адресу Приморського районного суду м. Одеси в присутності нотаріуса м. Стамбул Сердар Арат та присяжного секретаря з правом підпису.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на свідка ОСОБА_11 , який під час судового розгляду пояснював, що восени 2017 року йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_8 , сказав одіватися, як в «охоронку» та приїжджати до нього, та те що в нього є підробіток. ОСОБА_11 одягнувся та взяв із собою стартовий пістолет. Приїхавши на вул. Середньофонтанська в м. Одесі йому повідомили, що треба вчинити злочин, а саме зайти до квартири та пограбувати іноземця. Він погодився лише чекати їх «на шухері» на сходах 3 поверху. Обвинувачений ОСОБА_8 та матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження вділи маски. ОСОБА_8 взяв пістолет у ОСОБА_11 , після чого вони пішли на 4 поверх. Через деякий час з верхнього поверху вибігла дівчина, з якою свідок ОСОБА_11 спустився та перебував на вулиці, не мають вирішального значення та не спростовують висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого за ч.3 ст. 186 КК України.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений раніше знайомі не були, що виключає можливість обмовляння обвинуваченого потерпілим, показання якого підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом, з якими вони узгоджуються.

Суд першої інстанції за результатами дослідження доказів у провадженні, зокрема показань потерпілого, беззаперечно встановив, що вчинення злочину відносно ОСОБА_10 за результатами дослідження доказів у провадженні, зокрема показань обвинуваченого, свідків не встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

При цьому, вимагаючи кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, з використанням предмету ззовні схожого на пістолет при вчиненні кримінального правопорушення, прокурор тим самим фактично вимагав надати доказам у справі іншу оцінку, ніж та, що надав суд першої інстанції.

Разом з тим, частиною 3 ст.404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність відповідного процесуального приводу у формі клопотання учасника судового провадження.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК), апеляційний суд не вправі за власною ініціативою змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого без безпосереднього дослідження доказів у справі і змінити оцінку доказів, наданої судом першої інстанції. Між тим, прокурором в апеляційній скарзі не порушувалося питання про дослідження апеляційним судом доказів сторони обвинувачення. Не заявлялося такого клопотання і під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України через те, що вироком Приморського районного суду м. Одеси затверджено угоду про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0003849 від 30.11.2017 року, та ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, тому дії ОСОБА_8 мають кваліфікуватися за ч.3 ст. 187 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, 06.03.2018 року вироком Приморського районного суду м. Одеси затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30 листопада 2017 року між прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 та обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0003849 від 30.11.2017 року. ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації належного ОСОБА_11 майна. Застосовано ст. 75 КК України і звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 3 /трьох/ років випробувального терміну ОСОБА_11 не вчинить нове кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що вирок місцевого суду на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_11 попри те, що містить твердження, щодо доведеності винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України «за попередньою змовою з невстановленими особами, матеріали відносно яких виділенні в окремі провадження, реалізуючи єдиний умисел направлений на вчинення розбійного нападу із погрозою застосування насильства», з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_11 , який уклав угоду про визнання винуватості, а тому, вирок ухвалений на підставі угоди, у такому випадку (стосовно однієї із декількох осіб) не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою не є доказом вини останніх.

Дослідження та оцінка правомірності дій ОСОБА_8 , який такої угоди не укладав, суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.

Апеляційний суд наголошує на тому, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. ст. 91, 92, 277, 291 КПК України.

Зазначений правовий висновок кореспондується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.05.2020 року (справа № 639/2837/19, провадження №1-5394кмо19).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Чинний КПК не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.

Більше того, інші процесуальні кодекси так само передбачають обмежену преюдиціальність вироку чи ухвали суду, постановлених в кримінальному провадженні. Так, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Такі ж норми містяться у ст. 82 Цивільного кодексу України та ст. 75 Господарського кодексу України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.02.2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угоди.

Крім того, апеляційний суд критично ставиться до вироку Приморського районного суду м. Одеси затверджено угоду про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0003849 від 30.11.2017 року з огляду на узгоджене покарання з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів не встановила правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора. Відтак дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України. Переконливих і достатніх аргументів, які б доводили необхідність скасування оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення апеляційним судом також не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо того, що дії відносно потерпілого ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_8 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2021року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4