Справа № 522/9811/22
Провадження № 1-кп/522/2158/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000277 від 10.06.2022 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця м. Рибниця Республіки Молдова, з середньою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 07.09.2021 року Приморським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років п/в, ст. 75 КК України 2 роки і/с,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи в денний час на вулиці Коблевська в місті Одеса, побачив жіночий гаманець, який знаходився у відкритій жіночій сумці, яку несла ОСОБА_5 .

В цей час, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме - жіночого гаманця.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, 10.06.2022 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 , яка знаходилась біля будинку № 41 по вулиці Коблевська в місті Одеса, та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними для потерпілої та інших перехожих громадян, умисно, повторно та з корисливих мотивів, викрав з відкритої жіночої сумки, яка висіла на правому плечі ОСОБА_5 , належний останній жіночій гаманець торгової марки «Michael Kors», світло-сірого кольору, вартістю 420 гривень, в якому знаходились: грошові кошти в розмірі 100 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 10.06.2022 року становило 2925,00 грн.; грошові кошти в розмірі 40 Євро та 74 Євро центи, що згідно з курсом НБУ станом на 10.06.2022 року становило 1271 грн. 30 коп.; чотири платіжні банківські картки, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють; візитна картка, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, та дисконтні картки з магазинів у кількості 20 штук, які матеріальної цінності для потерпілої також не представляють, а всього майна, яке належить ОСОБА_5 на загальну суму 4616 гривень 30 копійок.

Таємно викравши в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_8 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, майно ОСОБА_5 на суму 4616 грн. 30 коп., ОСОБА_3 покинув місце скоєння ним кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 4616 грн. 30 коп., яку частково (на суму 1520 гривень 20 копійок) відшкодовано на стадії досудового слідства.

Таким чином, встановлено достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, просив суд призначити йому мінімальне покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Захисник вважав, що у даному випадку для його підзахисного буде достатнім мінімальне покарання.

Потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Котовськ Одеської області, громадянка України, з вищою освітою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , у судовому засіданні підтвердила, що матеріальних та будь-яких інших претензій до обвинуваченого не має.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185КК України, оскільки він повторно та в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Обставини, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 66 КК України, є щире каяття.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характеризуючи обвинуваченого матеріали, відповідно до яких останній неодружений, офіційно не працевлаштований, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і знов повторно вчинив умисний корисливий злочин в період іспитового строку.

Також суд бере до уваги, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду ОСОБА_3 щиро покаявся, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку з чим справа була розглянута за приписами ч.3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Згідно з ч.3 ст.78КК України разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину вказане розцінюється як порушення умов застосування ст. 75 КК України, а тому суд у такому випадку призначає покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами, у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд, з посиланням на ст. 71 КК України, до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що 07.09.2021 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено вирок, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому: -за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі; -за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 роки.

У даному провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 10 червня 2022 року, тобто в період іспитового строку, визначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2021 року.

Враховуючи вищевикладене, а також приписи ч. 1 та ч. 4 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, а саме - у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим та сприятиме меті, визначеній ст. 50 КК України.

Враховуючи те, що в даному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий в період з 10 по 14 червня 2022 року, в подальшому до нього був застосований запобіжний захід тримання під вартою з 01.08.2022 року, цей період є періодом попереднього ув`язнення, відтак він підлягає зарахуванню в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись 71,72, 78, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2021 року та призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 10 червня 2022 року по 14 червня 2022 року та у період з 01.08.2022 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Речові докази: гаманець фірми «Michael Kors» світло-сірого кольору, з зовнішньої сторони якого нанесені візерунки у вигляді літер «М» та «К», картку мереж аптек «TAS», картку учасника «Watsons Club», візитну картку з лицьової сторони якої зображені написи, серед яких є напис « ОСОБА_5 », квитанцію, текст якої виконаний на іноземній мові, купюру номіналом 2 гривні МВ5086701, три купюри номіналом 500 гривень ЗГ2461266, АЄ3294290, ЄГ8370494, купюру номіналом 50 доларів США, на якій зображено напис «Сувенір», копійки в кількості 134 штук на загальну суму 74 центи та 2 гривні 50 коп. вважати такими, що повернуті власнику майна.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1