04.09.2023 Справа № 699/268/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року колегія суддів Камянського районного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів у кримінальному провадженні № 0000027 від 04 серпня 2014 року очевидно недопустимими та повернення речових доказів, -

встановила:

У провадженні суду знаходиться кримінальне провадження № 0000027 від 04 серпня 2014 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 263-1 КК України.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло клопотання, у якому він просить визнати очевидно недопустимими докази у даному кримінальному провадженні, що отримані з істотним порушенням ст.ст. 36, 216 КПК України, щодо процедури передачі кримінального провадження для розслідування іншому органу, а також визнати здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами. Крім того, обвинувачений просить повернути йому речові докази, вилучені під час обшуку у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заявлене клопотання підтримали.

Прокурор просив відмовити у задоволенні заявленого стороною захисту клопотання в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, вважає, що клопотання обвинуваченого про визнання доказів очевидно недопустимими та повернення речових доказів не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу» слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінальними процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16).

Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05 серпня 2020 року у справі № 334/5670/18).

Надаючи оцінку доводів, викладених у клопотанні обвинуваченого, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів щодо обвинувачення ОСОБА_6 . Клопотання обвинуваченого зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених, на його думку, під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладені обвинуваченим, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому колегія суддів вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Водночас частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і

документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст. 171-174 цього Кодексу.

Таким чином, питання щодо передачі речових доказів згідно зі ст. 100 КПК України вирішується судом після розгляду кримінального провадження по суті під час ухвалення судового рішення або після закриття кримінального провадження.

На даний час розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 триває, рішення про закриття кримінального провадження не приймалось, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого у зв`язку з його передчасністю.

Керуючись ст.ст. 84, 86, 87, 89, 100, 337, 369, 371, 372 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів у кримінальному провадженні № 0000027 від 04 серпня 2014 року очевидно недопустимими та повернення речових доказів, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3