ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2023 року, яким -

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцьк Волинської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, проживаючий АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26.12.2014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст.152 КК України до 8 років позбавлення волі, 11.12.2020 ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 1 день,-

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185, ст. 128 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ст.128 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, остаточно призначено покарання до відбуття ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше як на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 квітня 2023 року включно; відповідно до ухвали Волинського апеляційного суду від 27.03.2023 продовжений до моменту вирішення судом апеляційної інстанції справи по суті.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 15:17год. 05 жовтня 2022 року.

Вироком вирішено питання про речовий доказ.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 31.07.2022 о 20:24 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та діючи в умовах воєнного стану, умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні ресторану «На пагорбі», що в АДРЕСА_2 , із полиці барної стійки таємно викрав пляшку віскі «Jameson», об`ємом 1 л., вартістю 1145 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім того, він же, 01.08.2022, близько 21:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, штовхнув ОСОБА_10 рукою в ліве плече, в результаті чого потерпіла втратила рівновагу та впала на ґрунтове покриття, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням, який згідно висновку судово-медичного експерта №356 від 03.8.2022 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій за ч.4 ст.185 КК України, в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним в частині визнання його винним у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду в цій частині не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства не здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки він захищався від протиправних посягань потерпілої. Крім того, вважає, призначене за ч. 4 ст. 185 КК України покарання надто суворим, просить застосувати положення ст. 69 КК України, вирок суду змінити та виправдати його за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у спричинені необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 02.08.2023; протоколом огляду місця події від 02.08.2023; висновком експерта №356 від 02.08.2023, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання потерпілої, надані в суді першої інстанції дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами покладені в основу вироку.

Потерпіла як під час досудового слідства так і в суді послідовно розповідала про обставини вчинених відносно неї злочину та пояснювала, що дійсно саме обвинуваченим заподіяно їй тілесні ушкодження.

Твердження апелянта про вчинення дій, спрямованих з метою самозахисту, перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого об`єктивного підтвердження, з чим повністю погоджується і апеляційний суд. Конкретні обставини справи не дають підстав прийти до такого висновку.

Окрім того, сам обвинувачений своїми показаннями частково викриває себе, оскільки не заперечують конфлікту та того, що міг не бачити як потерпіла падала, хоча допускає таку можливість, коли він виривав з її рук дерев`яну палицю.

За таких обставин, саме показання потерпілої поряд з іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 спричинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ст.128 КК України.

Посилання апелянта в своїй апеляції на невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи є безпідставними та спростовується доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких та тяжкого злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що останній має постійне місце проживання, не працює, свою вину визнав частково, не розкаявся у вчиненому, вчинив кримінальні правопорушення в короткий проміжок часу після закінчення строку умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, зокрема, думка потерпілої щодо міри покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

А відтак, твердження обвинуваченого про можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не беруться до уваги, з огляду на вищезазначене.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим реально саме у виді позбавлення волі, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2023 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді