ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

11 серпня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючий суддя ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи та клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 156, ч.ч.3, 4, 6 ст.152, ч.4 ст.301 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000105 від 03.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 156, ч.ч.3, 4, 6 ст.152, ч.4 ст.301 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, в обґрунтування якого прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_11 не зникли та існувати не перестали.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважали його необґрунтованим.

Захисник ОСОБА_7 заявила клопотання, в якому просила призначити стаціонарної судово-психіатричної експертизи, мотивувавши тим, що виникла необхідність поставити перед експертом наступні питання: чи страждав ОСОБА_11 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь на будь-який психічний розлад?; чи міг ОСОБА_11 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії або керувати ними?; чи міг ОСОБА_11 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювати свої дії та /або керувати ними?; чи страждає ОСОБА_11 у даний час на будь-який психічний розлад?; чи здатний ОСОБА_11 у даний час за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії або керувати ними?; чи потребує ОСОБА_11 застосування до нього примусових заходів медичного характеру?; чи здатен ОСОБА_11 за своїм психічним станом брати участь в проведенні з ним процесуальних дій?. Захисник ОСОБА_6 , та обвинувачений ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_7 .

Прокурор, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та законний представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_10 заперечували проти призначення повторної судової психіатричної експертизи у зв`язку з необґрунтованістю клопотання та зазначили, що вказані захисником питання вже вирішувались експертами.

Заслухавши сторони кримінального провадження, оцінивши доводи клопотання сторони обвинувачення та захисту на предмет їх обґрунтованості та доведеності, суд приходить наступних висновків.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання прокурора в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існують на теперішній час, а також з огляду на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_11 , у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, серед яких злочини, за які, у тому числі, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення в даному конкретному випадку; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має постійні місця реєстрації та проживання, та до затримання не мав постійного місця роботи; те, що обвинувачений ОСОБА_11 згідно даних обвинувального акту раніше не судимий.

Також суд враховує, що судовий розгляд даного кримінального провадження перебуває на етапі допиту потерпілих, свідків та самого обвинуваченого, які судом ще не допитані. Зазначені обставини свідчать про існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Суд зазначає, що ризик можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від суду в даний час навіть посилився у зв`язку із введенням воєнного стану на території України у світлі того, що на теперішній час після запровадження воєнного стану, в Україні ведуться активні військові дії, частина територій окупована та не підконтрольна Україні, а тому суд вважає, що ступінь наявного ризику для обвинуваченого його переховування від суду вочевидь суттєво не зменшився порівняно із ситуацією на час застосування запобіжного заходу.

Отже, співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому після затримання, із можливим засудженням до покарання у виді довічного позбавлення волі у найближчій перспективі робить цей ризик переховування достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, продовження застосування строку запобіжного до обвинуваченого, на переконання суду є обґрунтованим.

Суд також вважає, що не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченим впливу на потерпілих, із застосуванням погроз, оскільки потерпілі неповнолітні, отже відносяться до вразливої категорії і можуть піддаватись залякуванню, погрозам з боку обвинуваченого задля викривлення, спотворення або зміни ними показів.

При цьому, суд наголошує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_11 перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти дії щодо здійснення тиску на інших учасників даного кримінального провадження, що знайшло своє підтвердження перед судом та не спростовано стороною захисту.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_11 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_11 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні перебуває лише на стадії дослідження письмових доказів та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_11 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів і не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_11 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Вирішуючи у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, та доводів захисника щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави, суд враховує, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_11 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_7 , суд дійшов до наступного висновку.

За змістом ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

У ч. 2 ст. 332 КПК України, визначено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Частиною 1 ст. 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до п. 1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи.

Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше.

Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Повторна експертиза проводиться у випадку, якщо висновок первинної експертизи визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або інакше викликає сумніви в його правильності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.97р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

Судом наголошується, що захисником ОСОБА_6 було заявлене клопотання, в якому просив призначити повторну судову психіатричну експертизу обвинуваченому ОСОБА_11 .

Для усунення будь-яких сумнівів та протиріч та перевірки клопотання захисника ОСОБА_6 на предмет обґрунтованості, у судовому засіданні, яке відбулось 01.06.2023 року, був допитаний ОСОБА_12 , в якості експерта, який залучався на стадії досудового розслідування та яким було складено висновок судово-психіатричного експерта №382 від 13.07.2021 року відносно ОСОБА_11 . В ході допиту експерта було встановлено, що відповіді надано на всі запитання, які були поставлені на вирішення експертизи, ОСОБА_12 , який був експертом на момент складення згаданий висновок надав вичерпні відповіді щодо стану ОСОБА_11 , його діагноз та відношення до вчинених злочинів, а також відсутність у обвинуваченого таких психічних захворювань, які могли поставити під сумнів його осудність.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси суду від 01.06.2023 року було відмовлено у задоволенні захисника ОСОБА_6 , в якому останній просив призначити повторну судову психіатричну експертизу обвинуваченому ОСОБА_11 .

Дослідивши клопотання захисника ОСОБА_7 , зміст якої знову зводиться до наполегливого трактування інформації, до того, що ОСОБА_11 не усвідомлював свої дії, що має хворобливий стан психіки, що було спростовано у судовому засіданні, яке відбулось 01.06.2023 року.

Крім того, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, на даному етапі, будь-яких нових обставин та належних і допустимих доказів щодо зміни психічного стану ОСОБА_11 , які б вказували на необхідність проведення повторної судової психіатричної експертизи судом не встановлено і учасниками процесу суду не надано.

Суд констатує, що жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість висновку-судово-психіатричної експертизи, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, досліджені матеріали кримінального провадження не містять. Висновки проведеної експертизи є повними, достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено, а тому не має підстав для проведення повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Сама незгода з висновком експертизи не є та не може бути підставою для призначення повторної експертизи, а оцінка показань потерпілих, які отримані безпосередньо в суді, а не на досудовому слідстві, здійснюється судом в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Одночасно, захисник ОСОБА_7 у своєму клопотанні зазначає, що незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_11 вважає себе здоровою людиною, сторона захисту наполягає, що хвора людина або здорова людина не може оцінювати свій психо-фізичний стан та звернула увагу на те, що у обвинуваченого ОСОБА_11 була черепно-мозкова травма. Фактично, захисник ОСОБА_7 у своєму клопотанні висловлює свої міркування та своє бачення щодо стану ОСОБА_11 та діагнозу «педофилія», при цьому не будучи експертом проводить свій власний аналіз стану обвинуваченого та аргументує свої доводи інформацією, походження якої не доведено на предмет належності та допустимості у розумінні вимог КПК України, що є неприпустимим.

Зазначене в клопотанні мотивування, суд розцінює як звернення захисника до суду з клопотанням про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, як подане з тих самих підстав, тотожних питань, на які були надані відповіді експертом у висновку та у судовому засіданні на клопотання захисника ОСОБА_6 , що фактично вказує непогодження захисника з ухвалою суду від 01.06.2023, що порушує принцип юридичної визначеності (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), а також призводить до необґрунтованого затягування строків розгляду кримінального провадження та порушення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, тому в клопотання задоволенню не підлягає.

На доводи захисника, що експерт ОСОБА_12 , який склав висновок судово-психіатричного експерта №382 від 13.07.2021 року відносно ОСОБА_11 мав був допитаний як свідок, а не експерт, оскільки на момент проведення допиту у нього закінчилась ліцензія, на суд звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 101 КПК України «Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи».

Одним із способів перевірки достовірності висновку експерта у кримінальному провадженні є допит експерта. Допит експерта можливий лише після надання ним письмового висновку та не повинен виходити за межі проведеного дослідження.

Процесуальний порядок та предмет допиту експерта у суді визначений ст. 356 КПК України. Метою допиту експерта є отримання судом роз`яснення або доповнення до наданого ним висновку (експерт роз`яснює і доповнює висновок від свого імені на підставі раніше проведених ним досліджень).

За змістом ч. 3 ст. 356 КПК України експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик та теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.

Одночасно суд наголошує, що допит експерта має на меті роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених запитань і висновками експерта, встановлення суперечностей між висновком експерта й іншими наявними у кримінальному провадженні доказами або між декількома висновками щодо одного й того ж предмета чи питання дослідження.

Відповідно ж до ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Відповідно до п.11 ч.2 с. 65 КПК України, не можуть бути допитані як свідки експерти - щодо роз`яснення наданих ними висновків.

Основна різниця між свідком та експертом, а відтак і між тими засобами доказування, які вони формують, полягає в тому, що свідок говорить про факти, які він особисто спостерігав чи особисто сприймав з інших джерел у довільній формі, тоді як судовий експерт отримує інформацію про обставини справи, чітко відповідає на поставленні питання.

Під час проведення судової експертизи експерт використовує спеціальні знання та досвід, що допомагають йому пізнати факти об`єктивної дійсності та дати про них висновок. Свідок розповідає суду та особам, які беруть участь у справі про події минулого, що як правило, відбулося перед його очима, тоді як судовий експерт у своєму висновку досліджує теперішній стан речей.

Висновок судового експерта є умовиводом, оскільки на підставі відомих знань, які є у експерта (об`єктів судової експертизи) підтверджує чи спростовує предмети судової експертизи.

На момент складання висновку судово-психіатричної експертизи №382 від 13.07.2021 року відносно ОСОБА_11 . ОСОБА_12 був повноважним експертом в розумінні вимог ЗУ «Про судову експертизу» та мав повноваження на складення вказаного висновку, у зв`язку з чим ОСОБА_12 був допитаний в якості саме експерта.

При цьому, суд наголошує, що незгода захисника з тим, в якому статусі суд допитав особу, в даному випадку експерта, та незгода із судовим рішенням, постановленим за аналогічним клопотанням іншого захисника, не підставою для призначення повторної експертизи, така незгода сторони захисту може бути внесена до апеляційної скарги, поданої на рішення суду, яке буде прийнято за результатами розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , відмовити.

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 , задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 жовтня 2023 року.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить до 09 жовтня 2023 року, включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 16 серпня 2023 року о 14:50 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Колегія суддів

Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний номер справи: №522/17869/21

Номер провадження № 1-кп/522/524/23

Головуючий суддя ОСОБА_1