В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000455, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сімер Перечинського району Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, тимчасово не працюючого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2023 року працівниками сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а саме інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_6 та інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_7 , відповідно до розроблених маршрутів та графіку чергування, затверджених начальником відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_8 , здійснювалося патрулювання та нагляд за дорожнім рухом в Ужгородському районі Закарпатській області.

Того ж дня близько 23 години 00 хвилин в селі Баранинці Ужгородського району, на ділянці автодороги М-06, сполученням «Київ-Чоп», було виявлено та зупинено автомобіль марки «Mersedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив п. 2.9. «В» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «Водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

У ході розмови інспектор СРПП ОСОБА_6 виявив у ОСОБА_4 передбачені пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735), ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, порушення мови та поведінки, що не відповідає обстановці, що у такий спосіб свідчило про можливе порушення пп. «а» п. 2.9 ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У подальшому, відповідно до п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у порядку п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, згідно з яким за наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції, інспектор СРПП ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, на що останній відмовився в присутності двох свідків, у зв`язку з чим ОСОБА_6 почав складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У цей час, приблизно о 23 годині 55 хвилин, за адресою, вказаною вище, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою не проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розраховуючи на можливість нескладання ОСОБА_6 щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, тобто на невчинення дії з використанням влади, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на надання неправомірної вигоди, під час розмови надав грошові кошти в сумі 100 (сто) доларів США однією купюрою з серійним номером PF68076712C (відповідно до офіційних даних НБУ станом на 13.06.2023 становило 3656,86 грн), тобто неправомірну вигоду, достовірно розуміючи, що ОСОБА_6 є службовою особою Національної поліції України, яка відповідно до ст. 222 КУпАП уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху й накладати адміністративні стягнення та згідно з п. 1 ст. 255 КУпАП уповноважена складати протоколи про правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху.

У той час, виявивши неправомірну вигоду ОСОБА_6 із ОСОБА_7 відмовилися від отримання запропонованих грошових коштів та, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції», через гарячу лінію «102» проінформували органи Національної поліції України про подію, що мала місце.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 369 КК України, тобто, надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

У ході досудового розслідування ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину, у зв`язку з чим прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості, яку разом з обвинувальним актом подано до суду для розгляду у встановленому законом порядку.

Згідно з угодою, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу в розмірі одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник обвинуваченого просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, при цьому зазначив, що при укладенні угоди між обвинуваченим та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, угода укладена добровільно, без застосування насильства, примусу чи погроз.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, вказав, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому щиро розкаявся. Зазначив, що повністю розуміє наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України щодо обмеження його права оскарження вироку, згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу чи погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що укладена угода підлягає затвердженню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтовано кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, тобто надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 попереджений про наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України щодо обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, повністю усвідомлює характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, і інші заходи, які можуть бути застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладена підозрюваним ОСОБА_4 добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу чи погроз.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України.

Умови укладеної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , визначена в межах, встановлених санкціями ч. 1 ст. 369 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

На підставі наведеного, враховуючи, що угода про визнання винуватості, укладена між сторонами даного кримінального провадження, повністю відповідає встановленим кримінальним процесуальним законодавством вимогам, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на вилучене майно ухвалою слідчого судді від 30 червня 2023 року, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 368, 370, 371, 394, 395, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Затвердити угоду про визнання винуватості від 18.07.2023 року, укладену між прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000455, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2023, про обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

2. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч грн 00 копійок).

3. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2023 року на вилучену у ході огляду місця події від 14 червня 2023 року копюру номуналом 100 доларів США з серійним номером PF68076712C, - скасувати

4. Речові докази по справі, а саме:

- відеозапис під назвою «0103Х300252_000252», розміром файлу 2,03 GВ, тривалістю відеозапису 28 хвилин 49 секунди, та відеозапис під назвою «IMG_8638», розміром файлу 27,1 МВ, тривалістю 2 хвилини 23 секунди, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- грошові кошти у розмірі 100 доларів США, вилучені у ході огляду місця події від 14 червня 2023 року у виді грошової копюри номіналом 100 доларів США з серійним номером PF68076712C, - конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд виключно з підстав, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1