Справа №: 343/202/22
Провадження №: 1-кп/0343/27/23
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

07 червня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

06 червня 2023 року на електронну адресу суду від прокурора поступило клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке одночасно направлено для вручення обвинуваченому. Однак останній від його отримання відмовився, про що свідчить акт №57 від 07.06.2023.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. 07.12.2021 йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2022 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03.04.2022, який неодноразово продовжувався. В тому числі, ухвалою Долинського районного суду від 21 квітня 2023 року - продовжено строк на 60 днів - до 19 червня 2023 року включно. Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і на даний час, а саме: ОСОБА_3 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлює неминучість покарання за нього, не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю, він батьком не записаний, проживав за адресою, відмінною від свого місця реєстрації.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, особистого зобов`язання, застави чи домашнього арешту є неможливе, оскільки ОСОБА_3 не проживав за адресою своєї реєстрації, не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тобто останній самостійно не матиме змоги внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, порушення ж умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворішого запобіжного заходу, також відсутні особи, що заслуговують на довіру, які готові та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.

У зв`язку із наведеним, є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, а тому слід продовжувати застосовувати щодо ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала з підстав, наведених у ньому, оголосила його повний зміст. Просила продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою, вказавши, що не згідний з поданим прокурором клопотанням та обставинами, наведеними в ньому, оскільки у справі відсутні докази його вини в інкримінованому йому злочині, у нього не було жодного умислу, як про це зазначає прокурор. Крім того, йому необхідно завершити ремонт у будинку, де він проживав зі своєю сім`єю, щоб вони могли повернутись у нього, а дитина мала належні умови для проживання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, оскільки при ознайомленні з поданим клопотанням встановлено, що стороною обвинувачення не долученого жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, на які він вказує. Натомість, з матеріалів кримінального провадження встановлено та підтверджено в ході судового розгляду, що ОСОБА_3 раніше несудимий, а відтак у нього відсутній кримінальний досвід, який би спонукав його до перешкоджання продовження судового слідства, він має постійне місце проживання, цивільну дружину, з якою проживав 12 років та має спільну неповнолітню дитину, яка в даний час потребує його допомоги. Оскільки судове слідство знаходиться на стадії завершення, обвинувачений утримується під вартою тривалий час, тому підстав вважати, що він може перешкоджати кримінальному провадженню, немає.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою оцінюється в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як визначено положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає вмотивованим, а викладені в клопотанні судження - такими, що ґрунтуються на вимогах закону та свідчать про продовження існування ризиків, визначених у п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 інкриміновано вчинення тяжкого злочину проти життя, за який, у разі визнання його винуватим, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Обвинувачений без будь - яких сталих офіційних матеріальних доходів та соціальних зв`язків, офіційно не одружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю, він батьком не записаний, до затримання його дохід залежав від потерпілого, а тому усвідомлення неминучості покарання, може спонукати його переховуватись від суду. Він також виказував під час розгляду провадження намір підтведити свою невинуватість за допомогою показів свідка, який на даний час викликається для повторного допиту, що вказує і на наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказують на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжного заходу, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Крім того, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, стороною захисту не наведено, як і не встановлно під час розгляду провадження інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Натомість прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Так, клопочучи про застосування домашнього арешту, стороною захисту суду не надано жодного доказу про дійсне місце проживання обвинуваченого, оскільки таке є відмінним від місця його реєстрації, та про можливість у вказаному житлі застосування такого запобіжного заходу з урахуванням тих обставин, які повідомляв як сам обвинувачений, так і свідки про його непридатність для проживання, проживання співжительки в даний час за іншою адресою, тощо. Також суд враховує твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тобто останній самостійно не матиме змоги внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, порушення ж умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворішого запобіжного заходу. Відсутні й особи, що заслуговують на довіру, які готові та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.

В свою чергу доводи обвинуваченого про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 та встановлена наявність ризиків, визначених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що у справі відсутні докази його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, то суд зауважує, що в межах розгляду даного клопотання не може вдаватися до оцінки обгрунтованості висунутого обвинувачення, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні конкретного правопорушення.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи відомості щодо особи обвинуваченого, виходячи з принципу презумпції невинуватості, суд дійшов висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, про які вказує захисник та сам обвинувачений, на даний час не може гарантувати його належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати. Доводи ж сторони захисту не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенню перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого у процесуальних діях, які необхідно провести у межах розгляду судом кримінального провадження і виконання процесуальних рішень по справі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, оскільки у справі існують реальні ознаки підвищеного ступеня суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише права обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, ст. 177, 196, 197, 199, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 05 серпня 2023 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвалу для виконання направити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", м. Івано-Франківськ.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1