У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.01.2023 р., остаточно призначено покарання у вигляді 7 років 20 днів позбавлення волі.

19.06.2023 р. до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку. Своє клопотання обвинувачений ОСОБА_5 мотивує тим, що приймав участь в іншому провадженні, а саме в оскарженні вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.01.2023 р.

Заслухавши думку прокурора, який не вбачав підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання, апеляційний суд доходить наступного.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 13, 14, 17 ч. 1 ст. 7 («Загальні засади кримінального провадження») КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких окрім інших відносяться: забезпечення права на захист; доступ до правосуддя; забезпечення права особи на оскарження процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду, якщо він пропущений з поважних причин. При цьому, законом не визначено переліку підстав, при наявності яких строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, що відображено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011 р. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Водночас, згідно із правовими висновками, викладеними у рішенні ЄСПЛ від 10.07.1998 р. у справі «Тіннеллі та сини, Лтд та іншіта Мак- Елдуф та інші проти Сполученого Королівства», обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти.

При цьому, в рішенні ЄСПЛ від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на проголошення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.02.2023 р. учасники кримінального провадження не з`явились.

На виконання вимог ч. 6 ст. 376 КПК України, копію вироку обвинувачений ОСОБА_5 отримав 01.03.2023 р., що підтверджується даними розписки. Тобто, отримавши копію вироку, обвинувачений ознайомився зі строком та порядком апеляційного оскарження, зазначеному у вказаному вироку.

Наведені обставини свідчать про обізнаність обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що 27.02.2023 р. суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ухвалений вирок за результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000831, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України. Однак, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вказаний вирок лише 09.06.2023 р., проте строк на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення закінчився 31.03.2023 р.

За такого, підстав вважати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження обвинуваченим ОСОБА_5 не вбачається, а тому строк на апеляційне оскарження вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2023 року поновленню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 395, 404, 405, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

відмовити обвинуваченому ОСОБА_5 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2023 року.

Копію ухвали про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинувачений ОСОБА_5 , який тримається під вартою, може оскаржити в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3