Справа №293/1777/18
Провадження №1-кп/293/42/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 , доручення № 006-60001882 від 20.07.2023

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000389 від 03.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Головине Житомирського району Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, не одруженого, дітей неповнолітніх та інших утриманців на утриманні не має, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимий:

- останній раз вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.01.2014 за ч. 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до покарання із застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяців, яке з урахуванням перегляду вироку 03.06.2016 із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, відбув 11.04.2018, в силу п.8 ч.1 ст. 89 КК України має непогашену судимість

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

14 серпня 2018 року, близько 07.00 год ОСОБА_5 перебував в квартирі своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає в АДРЕСА_2 , де разом вживали спиртне. Близько 07:30 год ОСОБА_6 пішла відпочивати в іншу кімнату, а ОСОБА_5 залишився сам та в коридорі на радіаторній батареї помітив мобільний телефон марки "Lenovo", модель А2020а40 в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_6 . В цей же день, час та місці в останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення даного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вищевказаний мобільний телефон та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріального збитку на загальну суму 2721,00 грн.

За таких обставин ОСОБА_5 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в серпні місяці 2018 в смт Головине Житомирського району Житомирської області здійснив крадіжку належного майна ОСОБА_6 , а саме мобільного телефону. Вказав, що більше такого вчиняти не буде, щиро кається у скоєному Просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просила суд врахувати щире каяття її підзахисного, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілої та суворо його не карати та призначити покарання у виді арешту строком на три місяці.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась. Про дату час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься заява потерпілої про розгляд справи у її відсутності, щодо міри покарання покладається на розсуд суду (а.с.148).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка),вчинене повторно, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Цією нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за N 7 "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Заразом, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці обвинуваченим свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить .

Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).

Так, обвинувачений, окрім визнання вини, наголосив на щирому жалі щодо вчиненого, не заперечував фактичних обставин справи,пояснив, що бажає виправитись, з часу вчинення кримінального правопорушення інших порушень не вчиняв, що у своїй сукупності свідчить про наявність "щирого каяття".

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Так, учасниками судового провадження не заперечувалось, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_5 розповів про час, місце вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що стало наслідком їх швидкого розкриття, вказані обставини він підтвердив в судовому засіданні, чим сприяв встановленню істини у кримінальному проваджені.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання за ч.2 ст. 185 КК України, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має непогашену судимість, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, утриманців не має, не має постійного місце роботи, за місцем проживання характеризується посередньо. Разом з тим суд також враховує, що з часу вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та те, що останній все таки став на шлях виправлення.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у виді арешту.

Суд уважає, що саме така міра покарання обрана ОСОБА_5 буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Важливим є те, що таке покарання буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою від 21.07.2023 суд застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 17.09.2023 включно.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_5 судом призначається покарання у виді арешту та зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 діб із дня ухвалення вироку суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з мометну його затримання, а саме з 20.07.2023.

У строк покарання ОСОБА_5 зарахувати попереднє ув`язнення у період з 20.07.2023 по день набрання вироком законної сили відповідно до п.1 ч.1 ст. 72, ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення (тримання під вартою) відповідає одному дню арешту.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим за ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

2. Продовжити дію обраного стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 діб із дня ухвалення вироку суду, тобто до 13.10.2023 (включно).

3. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання - з 20.07.2023.

4. У строк покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення у період з 20.07.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку відповідно до п.1 ч.1 ст. 72, ч. 5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення (тримання під вартою) відповідає одному дню арешту.

5. Речові докази - мобільний телефон марки "Lenovo" А2020а40 в корпусі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 - залиши останній як власнику.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1