Справа № 314/2508/23
Провадження № 1-кп/314/385/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000249 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на термін 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, посилались на ті обставини, що на сьогодні відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на теперішній час зібрані всі можливі речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, усі докази знаходяться в матеріалах кримінального провадження, вже були досліджені у судовому засіданні, також в ході судового розгляду допитана потерпіла, не допитаними в ході судового слідства залишилося двоє свідків, які не були очевидцями події, тому, на думку сторони захисту, на даний час ті ризики, які були підставою для запобіжного ув`язнення зменшилися, що є підставою для зміни запобіжного заходу. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до таких висновків.

З реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17.04.2023 ОСОБА_3 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.04.2023 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, ухвалою суду від 12.06.2023 цей строк продовжений ще на 60 днів. Кінцевим днем тримання під вартою визначено 11.08.2023.

За приписами ст.ст. 177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України").

Як встановлюється із матеріалів кримінального провадженні, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак судимість погашена у встановленому законом порядку.

Крім того, судом встановлено, що на теперішній час у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 зібрані всі докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вони знаходяться в матеріалах кримінального провадження, письмові докази вже досліджені у судовому засіданні, в ході судового розгляду допитана потерпіла. На теперішній час кримінальне провадження перебуває на стадії допиту свідків, наразі не допитаними залишаються два свідки сторони обвинувачення, у суду відсутні будь-які дані, які б свідчили про вплив обвинуваченого на свідків, які ще не були допитані, отже, наявність ризику незаконно впливати на свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі жодним чином не доведена стороною обвинувачення. Зважаючи, що судовий розгляд кримінального провадження добігає кінця, суд не вбачає й ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора, враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію, викладену у п. 80 рішення у справі "Марченко проти України", згідно з якою при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

За положеннями ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі "Слоев проти України"), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.07.2012 у справі "Луценко проти України" зазначив, що однією з вимог п. 3 ст. 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. За приписами п. 4 ст. 5 Конвенції передбачено право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення "законності" позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (п. 95). При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Посилання сторони обвинувачення на ті обставини, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства в стані алкогольного сп`яніння відносно близької до нього особи, офіційно не працює, законних джерел для існування не має, постійного заробітку не має, не має стійких соціальних зв`язків, родини і утриманців, зловживає спиртними напоями, свідчить про наявність ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення і можливості підозрюваного переховатися від суду, проте, у суду відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

За таких обставин, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано фактичних даних та доказів про те, що на даний час існують ризики, які раніше були взяті до уваги слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, оскільки ризики мають бути реальними та їх існування має бути оцінено з урахуванням конкретних обставин, наразі перебування обвинуваченого під вартою перестало містити ознаки розумності, ризики прокурором не доведені, відтак суд не знаходить підстав для подальшого застосування до ОСОБА_3 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, отже, у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити.

Однак, суд приходить до беззаперечного висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням декількох обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 199, 202, 331, 392, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні процесуальні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Попередити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Визначити строк дії ухвали тривалістю два місяці - до 21.09.2023.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залу суду негайно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1

24.07.2023