Справа № 363/3083/16-к
Провадження №1-кп/367/48/2023
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені Київської області клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 24.04.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000455, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

Ірпінським міським судом Київської області здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000455 від 24.04.2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Під час судового провадження у вказаному кримінальному провадженні ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2017 відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після направлення вказаного кримінального провадження для розгляду по суті до Ірпінського міського суду Київської області на підставі ухвали апеляційного суду Київської області від 24.05.2017 строк обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжено, останній раз ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.07.2023 - до 16.09.2023 включно.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

В обґрунтування необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначила, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, вважає, що існують ризики того, що останній може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували при обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу та на даний час не зменшилися і продовжують існувати. Вказує, що застосування іншого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні не є можливим.

При обговоренні клопотання прокурора обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечень проти клопотання прокурора не висловили, поклалися на розсуд суду у вирішенні цього питання.

За таких обставин, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов такого висновку.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, 19.07.2023 Ірпінським міським судом Київської області було продовжено на 60 днів строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Вказаний строк запобіжного заходу спливає 16.09.2023.

Згідно з приписами ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, судом установлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами відповідно, тому, з метою уникнення відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, дійсно може переховуватися від суду. Зазначений ризик на день вирішення клопотання про продовження строку запобіжного заходу існує та не зменшився.

Також, за клопотанням захисника та обвинуваченого з огляду на зміну складу колегії суддів судом було ухвалено провести частину процесуальних дій повторно, зокрема, обвинувачений наполіг на необхідності повторного допиту всіх свідків у вказаному кримінальному провадженні. При цьому, деякі свідки є його безпосередніми сусідами або взагалі проживали з ним за однією адресою, за якою він проживав до затримання в цьому кримінальному провадженні, та станом на день вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу зазначених свідків судом не допитано. Враховуючи викладене, суд вважає наявним та таким, що не зменшився, ризик впливу обвинуваченим на свідків у вказаному кримінальному провадженні, показання яких можуть вплинути на питання доведеності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, що у своїй сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких видів запобіжного заходу для запобігання цьому ризику.

Окрім того, судом встановлено, що ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень на час вирішення питання запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, оскільки ОСОБА_7 раніше був неодноразово засуджений, зокрема, 14.04.2015 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 125 КК України, який є насильницьким кримінальним правопорушенням, 14.11.2016 Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України.

Також судом враховано ту обставину, що в іншому кримінальному провадженні, в якому його обвинувачують у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 321 КК України, відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, суд ураховує, що до затримання у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не працював, будь-яких інших легальних джерел доходу не мав.

Тому суд вважає, що існують достатньо високі ризики того, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 зможе переховуватися від суду, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому вказані ризики на час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу не зменшилися.

У свою чергу, стороною захисту не наведено жодного доводу, що спростував би обґрунтованість необхідності та виправданості продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наведено жодних відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства та судового провадження.

Приймаючи до уваги наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися після обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вік та стан здоров`я обвинуваченого, який є особою молодого віку та таким, відносно якого не надано інформації про стан здоров`я, що виключає його тримання в умовах позбавлення волі, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці проживання, який до затримання проживав з ОСОБА_9 , її батьками та малолітнім сином без реєстрації такого місця проживання, зважаючи на те, що наразі судом повторно допитуються свідки, суд дійшов висновку, що у своїй сукупності вказані обставини свідчать про недостатність застосування більш м`яких видів запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам, а тому вважає доведеним стороною обвинувачення обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, навіть з огляду на факт тривалого утримання його під вартою.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, вчинятися дії щодо тиску на недопитаних свідків у цьому кримінальному провадженні або щодо вчинення нових кримінальних правопорушень стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.

Суд також бере до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, наявні ризики у вказаному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу з огляду на встановлення обставин та особи винного в умисному заподіянні смерті малолітній ОСОБА_10 , який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк 60 днів, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім цього, суд, враховуючи наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та встановлені відповідно до ст. 178 КПК України обставини не визначає розмір застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 11 серпня 2023 року до 09 жовтня 2023 року включно.

Строк дії ухвали суду до 09 жовтня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом п`яти днів з дня отримання її копії, та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_11