ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1635/23 Справа № 208/6301/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001566, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено стягнути з ТОВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 95 469,34 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 в якості відшкодування моральної шкоди 90 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 , вчинене за наступних обставин.

ОСОБА_9 10 грудня 2020 року приблизно о 16.30 год. у темний час доби при включеному міському електроосвітленні по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , здійснював рух по вул.Республіканській в м.Кам`янському Дніпропетровської області з боку пр.Аношкіна в напрямку вул.Широкої по автодорозі, що має двосторонню організацію руху, по одній смузі руху у кожному напрямку.

При русі в районі буд. № 9 по вул.Республіканській в м.Кам`янському Дніпропетровської області та при наближенні до Т-образного перехрестя з пров.Цегельним, водій ОСОБА_9 мав об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги по перехрестю вищевказаних вулиць зліва направо відносно транспортного засобу, що за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки згідно ПДР України на перехресті вважається нерегульованим пішохідним переходом та визначається шириною тротуарів чи узбіч.

В даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_9 передбачались регламентом вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3б, 18.1 ПДР України.

В порушення вимог п.18.1 ПДР України ОСОБА_9 як водій транспортного засобу не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати вимоги зазначених Правил, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бездіяльності, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не впевнився у відсутності на ньому пішоходів, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки вказаного транспортного засобу, а також застосування своєчасного екстреного гальмування, у результаті чого у лівій смузі для руху за напрямком від пр.Аношкіна до вул.Широкої на проїзній частині вул.Республіканської в м.Кам`янському Дніпропетровської області поблизу буд. №9 по вул.Республіканській скоїв наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» на пішохода ОСОБА_11 .

Порушення вимог п.18.1 ПДР України водієм ОСОБА_9 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалась тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, тупою травмою черевної порожнини з ушкодженням тонкого кишковика, множинними переломами кісток кінцівок, відкритою черепно-мозковою травмою з переломом кісток черепу, крововиливами під оболонки, у речовину мозку, супроводжувалася розвитком продуктивного арахноменінгіту та ускладнилось набряком мозку які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК "Альфа-Гарант" ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 до ТДВ СК Альфа Гарант, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_10 у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК Альфа Гарант.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не надано жодного доказу на обгрунтування розміру заявлених ним вимог. Вказує, що, здійснивши детальний аналіз наданих позивачем документів в підтвердження здійснених витрат лікування від наслідків ДТП від 28 вересня 2020 року встановлено, що сума в розмірі 17 018.73 грн. дійсно є обгрунтованою (тобто такі витрати підтверджені належними документами та призначеннями лікарів), разом з тим в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі витрати на лікування дружини в розмірі 116 236, 71 грн., зокрема відсутні лікарські призначення на препарати, вказані в чеках тощо. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив необгрунтоване рішення, адже в матеріалах справи відсутня довідка закладу охорони здоров`я про те, яку кількість коштів було витрачено лікарнею на лікування дружини позивача та яку кількість лікарських засобів було придбано позивачем за власні кошти, а також, що позивачу було відмовлено у наданні перелічених в чеках ліків, лікарських засобів, медичних систем чи їх аналогів тощо, та що державна лікарська установа не мала відповідних медичних засобів для лікування загиблої. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують встановлення та спорудження пам`ятника. Звертає увагу, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у цій місцевості, а тому сума в розмірі 29 610.00 грн. є необгрунтованою та завишеною. Зазначає, що в матеріалах справи відсутній доказ, який підтверджує родинні зв`язки позивача з загиблою ОСОБА_11 , та з урахуванням того, що ДТП мало місце у 2020 році, то відповідно моральна шкода не може перевищувати 60 000,00 грн. (5000,00 *12) на всіх членів сім`ї померлої, при цьому в матеріалах справи відсутня довідка про склад сім`ї померлої.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор та представник потерпілого ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без зміни.

Представник ТДВ СК Альфа-Гарант, потерпілий ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_13 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються, тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Що стосується доводів представника ТДВ СК Альфа-Гарант про те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого, слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільні позови, заявлені у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ЦК України, якими регламентовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями фізичної або юридичної особи, а також приписів Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-IV.

Як слідує з матеріалів провадження з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до ТДВ СК Альфа-Гарант та ОСОБА_9 з цивільним позовом у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції встановив, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК Альфа-Гарант, що підтверджується полісом страхування №АО2801014.

Виходячи із змісту цивільного позову з уточненнями потерпілий ОСОБА_10 просив стягнути з ТДВ СК Альфа-Гарант в рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати на лікування ОСОБА_11 в сумі 116 236,71 грн. та витрати на поховання і встановлення пам`ятника у сумі 29 610 грн., в загальній сумі 145 846,71 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, просив стягнути солідарно з ТДВ СК Альфа-Гарант та обвинуваченого ОСОБА_9 150 000 грн.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого суд першої інстанції в повному обсязі дослідив усі обставини провадження, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого рішення, та стягнув з ТДВ СК Альфа-Гарантна користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 95 469,34 грн., в рахунок моральної шкоди, завданої злочином, 60 000 грн.

При цьому суд першої інстанції врахував добровільно виплачені обвинуваченим на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в загальній сумі 31 377,97 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілим та його представником не надано жодного доказу на обгрунтування розміру заявлених ним вимог, в матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі витрати на лікування дружини потерпілого в розмірі 116 236, 71 грн., зокрема відсутні лікарські призначення на препарати, вказані в чеках, не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 22 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV (далі Закону №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у справі №465/4621/16-к від 19 червня 2019 року, визначений Законом № 1961-IV порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Тому застосування положень Закону № 1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого, оскільки право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Подібний висновок зроблено також Верховним Судом у справі №276/752/16-ц від 29 липня 2020 року, відповідно до якого попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Як слідує з матеріалів провадження потерпілим та його представником були долучені до цивільного позову докази на підтвердження понесених матеріальних витрат, в тому числі чеки на придбання ліків, які були досліджені судом першої інстанції. При цьому, період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у фіскальних чеках, співпадають з періодом проходження лікування померлої, а виходячи з їх виду та назв, вони могли бути використані для лікування травм, отриманих нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічний висновок зроблено також Верховним Судом у постанові від 13 вересня 2022 року у справі №686/24581/18.

Крім того, безпідставними є і посилання представника страхової компанії на те, що в матеріалах провадження відсутня довідка закладу охорони здоров`я про те, що позивачу було відмовлено у наданні перелічених в чеках ліків, лікарських засобів, медичних систем чи їх аналогів тощо, та що державна лікарська установа не мала відповідних медичних засобів для лікування загиблої, оскільки накази МОЗ України №226 від 27 липня 1998 року, №502 від 28 грудня 2002 року, №503 від 28 грудня 2002 року, №507 від 28 грудня 2002 року та 191 від 05 травня 2003 року, на які посилається представник як на підтвердження необхідності долучення такої довідки до матеріалів провадження, були скасовані у 2008-2011 роках.

Відсутність інформації про склад сім`ї померлої, які відповідно до Закону №1961-IV мають право на відшкодування шкоди, про що зазначає представник ТДВ СК Альфа-Гарантяк на підставу відмови від цивільного позову, не може бути перешкодою для реалізації права потерпілого, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди.

Аналогічний висновок зроблено також Верховним Судом у постанові від 13 вересня 2022 року у справі №686/24581/18.

При цьому факт родинних зв`язків потерпілого ОСОБА_10 з померлою ОСОБА_11 підтверджується як поясненнями потерпілого, наданими у суді першої інстанції, так і наявними у матеріалах провадження копіями паспортів громадянина України, виданих на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які містять відмітки про реєстрацію між ними Дніпровським РАЦС м.Дніпродзержинська 30 червня 1984 року шлюбу, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

Також, вирішуючи цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення, обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, а також особу потерпілого, та, врахувавши вимоги розумності, виваженості і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмірі, вказаному у вироку

Крім того, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження витрат, пов`язаних із похованням померлої, а саме квитанція №868054, видана ФОП ОСОБА_14 , накладні №19, видані ФЛ-П ОСОБА_15 , в загальній сумі 10 810 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника ТДВ СК Альфа-Гарант про відсутність в матеріалах провадження доказів на підтвердження витрат, пов`язаних із встановленням пам`ятника, у сумі 18 800 грн. Під час апеляційного перегляду потерпілим та його представником не було надано доказів на підтвердження зазначених витрат.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь потерпілого ОСОБА_10 з 95 469,34 грн. на 79 669,34 грн.,й саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам провадження.

З огляду на викладене апеляційна скарга представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" підлягає частковому задоволенню, авирок суду зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ТДВ СК "Альфа-Гарант".

Зменшити розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь потерпілого ОСОБА_10 , з 95 469,34 грн. на 79 669,34 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4