Справа № 461/7113/23
Провадження № 1-кс/461/4905/23
УХВАЛА

06.09.2023 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат баранкових виробів» про скасування арешту майна,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат баранкових виробів» звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна - автомобіля "MERCEDES-BENZ" 1317D, д.н.з. НОМЕР_1 , 1995 року випуску, VIN НОМЕР_2 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7143, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів" (вул. Транспортна, 33, м. Ватутіне, Звенигородський р-н, Черкаської обл., 20250, ) та просить ухвалити рішення повернути транспортний засіб власнику без оплати його зберігання.

В обґрунтування наведеного клопотання заявник вказує, що 16 червня 2023 року близько 18 год 20 хв громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за кермом автомобіля марки "SKODA", д.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись у напрямку м. Львів по автодорозі Тернопіль-Львів у с. Шопки, Глинянської ТГ, Львівського району, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з вантажним автомобілем марки "MERCEDES-BENZ", д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого здійснив зіткнення з тягачем марки "MAN", д.н.з НОМЕР_5 з причіпом марки "KOGEL", д.н.з. НОМЕР_6 за кермом якого перебував громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок ДТП госпіталізовано водія та пасажира автомобіля "SKODA". За вказаним фактом 17.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 були внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. В подальшому пасажир автомобіля "SKODA" помер у лікарні і провадження було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час проведення огляду місця ДТП слідчим, серед іншого, був вилучений автомобіль "MERCEDES-BENZ", д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів" (вул. Транспортна, 33, м. Ватутіне, Звенигородський р-н, Черкаської обл., 20250, ) та він був направлений на зберігання на територію ПП "Автошлях", за адресою: м. Перемишляни, вул. Міжгірська, 3, Львівського району Львівської області, після чого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

У подальшому, у кримінальному провадженні № 0000133 від 17.06.2023 р., ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.06.2023 року на даний транспортний засіб накладено арешт.

09.08.2023 року змінено підслідність кримінального провадження №0000133 та органом досудового розслідування визначено ГУНП у Львівській області.

Відповідно до ухвали слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.06.2023 року, серед причин необхідності накладення арешту на транспортні засоби, у тому числі на автомобіль "MERCEDES-BENZ", д.н.з. НОМЕР_1 , зазначено необхідність зберігання речових доказів для проведення автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз.

На даний час автомобіль "MERCEDES-BENZ", д.н.з. НОМЕР_1 оглянутий, а уся слідова інформація зафіксована. Проведення інших слідчих дій з даним автомобілем не планується.

Таким чином, на думку заявника, на теперішній час підстави подальшого арешту майна відсутні, оскільки усі необхідні слідчі дії з ним проведені, а автомобіль не має жодного відношення саме до причин настання дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, вже більше місяця належний Товариству з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів" автомобіль знаходиться на території ПП "Автошлях" під відкритим небом, доступний опадам та іншим природнім явищам, що призводить до його поступового руйнування і створює реальну загрозу його поступового знищення, що також значним чином порушує права власника.

Отже, заявник вважає, що у подальшому арешті майна відпала потреба.

Також, просить розглянути питання щодо повернення власнику автомобіля "MERCEDES-BENZ", д.н.з. НОМЕР_1 безоплатно.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив таке задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, положення процесуального законодавства не містять норм стосовно наявності перешкод для розгляду клопотання про скасування арешту, у разі неявки заявника або слідчого в судове засідання.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість проведення його розгляду не встановлено.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи заявника, приходжу до висновку, що у його задоволенні слід відмовити, з огляду на нижченаведене.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №№0000133 від 17.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.06.2023 року накладено арешт на автомобіль "MERCEDES-BENZ" 1317D, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів" та заборонено проведення обліково-реєстраційних операцій із даним транспортним засобом.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів. Вказане заявником у клопотанні майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

До клопотання про скасування арешту заявником не долучено жодного доказу на підтвердження того, що із вказаним автомобілем проведені усі необхідні слідчі та процесуальні дії, у тому числі експертні дослідження.

Оцінюючи доводи заявника щодо доцільності скасування арешту майна, також враховую час з моменту вилучення транспортного засобу (16.06.2023), що з огляду на характер кримінального провадження, а саме розслідування ДТП внаслідок якого загинула людина, обсягу слідчих та процесуальних дій у провадженні, в тому числі експертних досліджень, не можна вважати «тривалим» або «надмірно тривалим».

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання виходить з того, що втручання у право власності повинно не лише бути законним і переслідувати за фактами та у принципі «законну мету» «відповідно до загальних інтересів», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичної особи. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Подія яка розслідується, зокрема її наслідки (загибель людини), свідчать про те, що на даний час і на даному етапі досудового розслідування таке втручання у право власності особи є справедливим, правомірним, адекватним та пропорційним.

Крім того, жодних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб зберігається у неналежних умовах і з ним проведено усі необхідні слідчі дії, до клопотання не долучено.

Водночас, автомобіль визнано речовим доказом і фактично до завершення кримінального провадження і ухвалення у ньому остаточного рішення такий речовий доказ повинен бути збережений у належному стані.

Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено належними та допустимими доказами того, що станом на день звернення до слідчого судді з даним клопотанням про скасування арешту вищезазначеного транспортного засобу з ним було проведено усі необхідні слідчих дії та експертні дослідження, у зв`язку з чим відпала б необхідність у подальшому арешті.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Також, згідно положень даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Разом з тим, також слід відзначити наступне.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Згідно постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні і він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або особам уповноваженим на виконання вимог закону на збереження речового доказу.

В цьому контексті, слід відзначити, що, як наведено вище, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Натомість наведена вище ухвала слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.06.2023 року якою, серед іншого, накладено арешт на автомобіль "MERCEDES-BENZ" 1317D, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів", містить дані про заборонену проведення обліково-реєстраційних операцій із даним транспортним засобом, але не встановлює обмежень щодо користування цим майном.

Виходячи з наведеного, для передачі органом досудового розслідування на відповідальне зберігання даного автомобіля власнику потреби у скасуванні арешту майна немає та власник вправі самостійно звернутись до відповідного слідчого з клопотанням з цього приводу.

Оцінюючи клопотання в частині розгляду питання щодо повернення власнику автомобіля "MERCEDES-BENZ", д.н.з. НОМЕР_1 безоплатно, враховую, що відповідно до ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Питання оплати витрат за зберігання речового доказу на стадії досудового розслідування до компетенції слідчого судді не належить, а тому наведена вимога заявника є безпідставною і задоволенню не підлягає. Водночас, заявник не позбавлений права на відшкодування збитків спричинених внаслідок скоєння кримінального правопорушення за рахунок осіб які вчинили злочин.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для скасування арешту та задоволення клопотання, оскільки доводи заявника не спростовують подальшу доцільність застосування арешту майна та не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Таким чином, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 170 - 174 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1