У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0001052 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , за погодженням із прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні за №0001052 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у якому просить накласти арешт на виявлені та вилучені в ході особистого обшуку під час затримання порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого, в ході якого було виявлено та вилучено наступні речі: посвідчення про приписку до призовної дільниці № НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_5 1995 року народження; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_5 ; грошові кошти в сумі 1610 грн.; мобільний телефон марки айфон імей НОМЕР_3 .

Клопотання надійшло на адресу суду 29 червня 2023 року поштовими засобами зв`язку. Згідно відмітки на поштовому конверті клопотання здано на пошту 29.05.2023 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001052, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в період воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та продовжено останній раз від 19.02.2023 Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, з корисливим мотивом, бажаючи збагатитися за рахунок викраденого чужого майна, попередньо домовившись із ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчинення крадіжки, 27 травня 2023 року, близько 04 год. 50 хв., прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , був припаркований автомобіль, чорного кольору, марки БМВ державний номерний знак НОМЕР_4 , та на виконання свого спільного злочинного умислу на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 піднявши з землі камінь з яким направився в сторону вищевказаного автомобіля з правої сторони та кинув камінь в праве бокове скло, яке від удару розбилось, під час того ОСОБА_4 , стояв біля авто та спостерігав, чи ніхто не підходить, а тим часом ОСОБА_6 , проник до салону вказаного автомобіля звідки здійснив крадіжку чоловічої сумки чорного кольору з надписами «Армані» в якій знаходились грошові кошти в сумі 1100 доларів США ( що відповідно до курсу НБУ стоном на 27.05.2023 становить 40920 гривень), 100 євро ( що відповідно до курсу НБУ стоном на 27.05.2023 становить 4015 гривень) та 3000 грн., після чого ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 , покинули місце події та пішли в невідомому напрямку, розпорядившись викраденими грошовими коштами та речами на власний розсуд, чим, завдали потерпілому ОСОБА_5 , матеріального збитку на суму 47935 сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень).

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб поєднане з проникненням до іншого володіння особи та в умовах воєнного стану.

У клопотанні зазначено, що в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в останнього в ході особистого обшуку було виявлено та вилучено наступні речі: посвідчення про приписку до призовної дільниці № НОМЕР_1 видане на імя ОСОБА_5 1995 року народження; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_5 ; грошові кошти в сумі 1610 грн., мобільний телефон марки айфон імей НОМЕР_3 .

Слідчий зазначає, що завданням арешту майна в розумінні частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження; збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми, майна та з метою встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, а також враховуючи, що вищеперераховані речі, мають значення речових доказів, є об`єктом дослідження відповідних судових експертиз, зберегли на собі сліди злочину, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації і таким відносяться до предмету кримінального правопорушення, слідчий просив накласти арешт на майно.

Перевіривши клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя приходить до наступного висновку.

За змістом ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до абзацу другого ч.3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У відповідності до ч. 2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, вищезазначених вимог закону слідчий при зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна не дотримався.

Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання містить лише загальні формулювання мети арешту майна згідно положень процесуального закону та не містить належного обґрунтування необхідності арешту зазначеного майна, що суперечить п.1 ч.2 ст. 171 КПК України.

У клопотанні слідчий вказує, що метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації, спеціальної конфіскації. Разом з тим необхідність накладення арешту із кожною вказаною у клопотанні метою слідчий належним чином не обґрунтовує.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посилання на норми закону.

У клопотанні відповідно до п.3 ч.2 ст.171 КПК України повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами майном.

Відповідно до ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що слідчий суддя повинен повідомити власника майна, відносно якого вирішується питання про арешт.

У клопотанні прокурор не зазначає відомостей про власника або володільця майна, на яке просить накласти арешт.

У клопотанні не зазначено індивідуальних ознак майна, що належить арештувати, а саме грошових коштів, які дозволяють відрізнити таке майно від будь-яких інших аналогічних речей, предметів, тобто клопотання не містить належного викладення переліку майна, а міститься лише загальний опис вилучених під час огляду предметів, у зв`язку з чим, таке майно неможливо ідентифікувати, воно не є індивідуально визначеним.

Вказане, на переконання слідчого судді, свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

За наведених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до вищевказаних вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, а для усунення вказаних недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-172 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0001052 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про арешт майна,- повернути прокурору Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 для усунення недоліків.

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1