20.07.2023 Справа № 363/2396/23
В И Р О К

Іменем України

20 липня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню за №0000044 від 07.01.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, 2013 та 2019 року народження, освіта середня, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 НГ України, обіймаючого посаду старшого інспектора (начальника групи) групи супроводу колон та контролю машин на лінії роти бойового забезпечення батальйону бойового та матеріально-технічного забезпечення, майстра-сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 зберігав бойові припаси та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу за наступних обставин:

Так, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 НГ України за №82 о/с від 24.05.2019 року солдата військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 НГ України ОСОБА_5 призначено на посаду старшого інспектора (начальника групи) групи супроводу колон та контролю машин на лінії роти бойового забезпечення батальйону бойового та матеріально-технічного забезпечення. ОСОБА_5 30.05.2020 року уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на 5 років. Наказом Командувача НГ України за №118 від 30.06.2021 року ОСОБА_5 присвоєно військове звання «майстер-сержант». Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про Національну гвардію України» - Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони. Згідно ст. 4 ЗУ «Про Національну гвардію України» - Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтями 4, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Статтями 11, 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець повинен: бути дисциплінованим, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Зі змісту ст. 26 Статуту слідує, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно з законом. Статтями 127, 128 Статуту передбачено, що військовослужбовець у мирний і військовий час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Крім того, солдат повинен підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою.

Згідно п. 2.1 Розділу 1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України за №622 від 07.10.1998 року, здійснюючи дозвільну систему, органи поліції, відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

В той же час майстер-сержант ОСОБА_5 , будучи обізнаним з указаними вимогами законодавства, неодноразово пройшовши інструктаж щодо вимог закону та відповідальності за незаконне поводження зі зброєю, бойовими приписами та вибуховими речовинами, діючи умисно, без мети збуту, у невстановлений досудовим розслідуванням час, спосіб та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але не пізніше 06.11.2014 року незаконно придбав: 229 бойових проміжних патронів калібру 5,45х39 мм; 228 бойових проміжних патронів калібру 7,62х39 мм; 4 бойових пістолетних патрони калібру 9х18 мм ПМ; 5 бойових кулеметних патронів калібру 12,7х108 мм, споряджених бронебійно-запальними кулями БС; 1 бойовий кулеметний патрон калібру 12,7х108 мм, споряджений бронебійно-запальною кулею Б-32; 1 бойовий кулеметний патрон калібру 12,7х108 мм, споряджений розривною кулею МДЗ; 4 ручні осколкові гранати РГД-5 та ручну осколкову гранату Ф-1, які у невстановлений досудовим розслідуванням час перемістив до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та зберігав без передбаченого законом дозволу до 23 год. 11 хв. 07.01.2023 року, коли їх було вилучено органом досудового розслідування під час проведення обшуку.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

14.06.2023 року між ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 та прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Так, згідно даної угоди прокурор Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. При цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, щиро кається у вчиненому; сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій. Узгоджене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участю сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України). Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Учасникам процесу роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 : є військовослужбовцем та займає посаду старшого інспектора (начальника групи) групи супроводу колон та контролю машин, має постійний щомісячний дохід, є учасником бойових дій, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, раніше жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, мешкає та зареєстрований за різними адресами, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений та має на утриманні двох дітей: 2013 та 2019 року народження,

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону, сторони досягли згоди щодо виду покарання.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом, та наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України - за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Суд враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, враховуючи позицію сторони обвинувачення, вважає можливим, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 263 ч. 1 КК України, а саме у виді штрафу.

Таким чином, розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. ст. 469 та 472 КПК України , дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України кваліфіковані правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи та інтереси сторін, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останнього наявні, узгоджена міра покарання відповідає санкції кримінального закону та загальним засадам призначення покарання.

Підстави відмови у затвердженні угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлені.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Крім того, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року було накладено арешт на: 4 предмети, схожі на корпуси ручних осколкових наступальних гранат типу РГД-5; предмет, зовні схожий на корпус гранати типу Ф-1; 3 предмети, зовні схожі на підривачі до ручних гранат типу УЗРГМ, УЗРГМ-2; 2 предмети, зовні схожі на гранати РДГ-55М; предмети, схожі на набої: 12,7 мм - 7 штук, 7,62 мм - 228 штук, 5,45 мм - 224 штуки, 9 мм - 4 штуки, 1 до мисливської зброї. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що арешт накладений з метою забезпечення збереження речових доказів. Суд вважає за необхідне скасувати накладений під час досудового розслідування вказаного провадження арешт на зазначене майно, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Речові докази по справі необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в повному обсязі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, цивільній позов по справі не заявлено.

Керуючись ст. ст. 100, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14.06.2023 року між прокурором Дарницької Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 07.01.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000044 за ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року було накладено арешт на: 4 предмети, схожі на корпуси ручних осколкових наступальних гранат типу РГД-5; предмет, зовні схожий на корпус гранати типу Ф-1; 3 предмети, зовні схожі на підривачі до ручних гранат типу УЗРГМ, УЗРГМ-2; 2 предмети, зовні схожі на гранати РДГ-55М; предмети, схожі на набої: 12,7 мм - 7 штук, 7,62 мм - 228 штук, 5,45 мм - 224 штуки, 9 мм - 4 штуки, 1 до мисливської зброї - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи від 12.04.2022 року за №СЕ-19/111-23/7225-БЛ в розмірі 3 824 грн. та за проведення експертизи від 18.04.2022 року за №СЕ-19/111-23/6594-ВТХ в розмірі 9 560 грн., а всього - 13 384 грн.

Речові докази: 4 предмети, схожі на корпуси ручних осколкових наступальних гранат типу РГД-5; предмет, зовні схожий на корпус гранати типу Ф-1; 3 предмети, зовні схожі на підривачі до ручних гранат типу УЗРГМ, УЗРГМ-2; 2 предмети, зовні схожі на гранати РДГ-55М; предмети, схожі на набої: 12,7 мм - 7 штук, 7,62 мм - 228 штук, 5,45 мм - 224 штуки, 9 мм - 4 штуки, 1 до мисливської зброї - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

ОСОБА_5 та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_1