Справа № 158/938/21
Провадження № 1-кп/0158/6/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000117 від 17.02.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сморжів Рівненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до обвинувального акту, 17.02.2020 близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою крадіжки чужого майна, а саме: живої риби, прийшли до огородженої території ТОВ «Цумань-Риба», що за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, смт. Цумань, вулиця Васильєва, 46, де за допомогою заздалегідь підготовлених пасатиж ОСОБА_6 умисно, шляхом перекушування металевої сітки, яка огороджує вказану вище територію, зробив отвір, через який спільно з ОСОБА_4 , проник на територію ТОВ «Цумань-Риба». У подальшому, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , перебуваючи на вказаній території, підійшли до резервуару, де зберігається риба, після чого, ОСОБА_6 , за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету, зірвав навісний замок, який зачиняв кришку даного резервуару, та проник у середину, звідки за допомогою сачка виловлював рибу та подавав її ОСОБА_4 , який у свою чергу, виловлену рибу породи щука в кількості 16 штук вагою 3.7 кг., вартість якої 70 гривень за 1 кілограм, рибу породи короп в кількості 189 штук вагою 93.75 кг, вартість якої 70 гривень за 1 кілограм та риби породи карась в кількості 26 штук вагою 1.6 кг, вартість якої 30 гривень за 1 кілограм, поміщав до двох поліпропіленових мішків та дерев`яних нош. Виловивши достатню кількість риби, ОСОБА_6 виліз із резервуара, у якому зберігалася риба, та разом із ОСОБА_4 , залишили територію ТОВ «Цумань-Риба» забравши із собою виловлену рибу, яка знаходилася у поліпропіленових мішках та дерев`яних ношах, внаслідок чого завдали збитків ТОВ «Цумань-Риба» на загальну суму 6869 гривень 50 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та дав пояснення, що 17.02.2020 близько 04 год. 30 хв., він за попередньою змовою з ОСОБА_6 проникли на територію ТзОВ «Цумань-Риба», звідки виловили та викрали рибу. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Представник потерпілого ТзОВ «Цумань-Риба» - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно з якою претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 немає, щодо міри покарання поклалась на розсуд суду.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні, заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши їм зміст ч 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини справи доведеними наявними у справі доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що своїми умисними діями, котрі виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Так, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає жодної.

Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, а також його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання за санкцією статті у виді позбавлення волі, із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений ОСОБА_4 визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання, що у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з під варти з залу суду.

Цивільних позовів по справі заявлено не було.

Судові витрати по справі - відсутні.

Доля речових доказів у даному кримінальному провадженні вирішена вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.05.2021.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з під варти з залу суду.

Зарахувати в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 12.05.2023 по 19.06.2023.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_1