КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2831/2023
Категорія - ч. 4 ст. 358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні №0001647 щодо обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в

смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області, зареєстрована за

адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні та стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 3020 грн 48 коп.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 18 серпня 2022 року, маючи на меті отримання подальшого допуску до роботи, однак не бажаючи проходити попередній профілактичний медичний огляд у медичній установі, всупереч встановленому законом порядку, вирішила підробити та використати завідомо підроблений документ, а саме особисту медичну книжку на своє ім`я.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на пособництво в підробленні офіційного документу та подальше його використання, ОСОБА_8 у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи у невстановленому місці, за допомогою всесвітньої мережі «Інтернет», знайшла оголошення про продаж підроблених медичних книжок для подальшого допуску на роботу, та передала невстановленій особі свої анкетні дані, фотографію та домовилась про підроблення особистої медичної книжки шляхом внесення до неї завідомо неправдивих відомостей про проходження ОСОБА_8 обов`язкового медичного огляду.

В подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_8 отримала від невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої, виділені в окреме кримінальне провадження) завідомо підроблену особисту медичну книжку форми первинної облікової документації №1-ОМК, серії НОМЕР_2, тобто завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такий документ, а саме: закладом охорони здоров`я, де проводився медичний огляд, і який надає право допуску до роботи працівникам окремих професій, виробництв та організацій, і діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення, і може призвести до поширення інфекційних хвороб, до якої були внесені завідомо неправдиві відомості щодо проходження медичного огляду ОСОБА_8 у ШВД «Диспансер №1» Дніпровського району міста Києва на ім`я ОСОБА_8 , з відповідним відтиском печатки, чим порушила встановлений законодавством порядок складання, видачі і використання офіційних документів, визначений законом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що «ШКІРНО-ВЕНЕРОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР №1» Дніпровського району міста Києва в особі КМДА ПМП філії №1 КНП «ДЕРМАТОВЕНЕРОЛОГІЯ» особисту медичну книжку серії НОМЕР_2 на особу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не видавав, медичний огляд вона не проходила.

Крім того, 18.08.2022 року приблизно о 10 год 40 хв ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 15-Б, продовжуючи свій умисел, направлений на використання завідомо підробленої медичної книжки серії НОМЕР_2 на її ім`я, завідомо знаючи, що вказана медична книжка отримана всупереч встановленому законом порядку, переслідуючи свій умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу, пред`явила працівнику поліції ОСОБА_10 завідомо підроблену особисту медичну книжку форми первинної облікової документації №1-ОМК, серії НОМЕР_2, тобто завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такий документ, щодо проходження медичного огляду ОСОБА_8 у КНП «ШКІРНО-ВЕНЕРОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР №1» Дніпровського району міста Києва, тим самим використала завідомо підроблений документ.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання; призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, але, не погоджуючись з вироком в частині покарання, звертає увагу на те, що з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена має на утриманні малолітнього сина, який на момент ухвалення вироку не досяг чотирнадцятирічного віку, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому виходячи з вимог ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі до неї не може бути застосовано.

За позицією прокурора вимогам ст. 65 КК України буде відповідати призначення винній найменш тяжкого виду покарання - штрафу.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання; призначити їй покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 275 гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити їй остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 275 гривень; стягнути з неї процесуальні витрати в сумі 200 грн.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачена зазначає, що суд першої інстанції призначив їй покарання з порушенням вимог ч. 3 ст. 61 КК України, не врахувавши, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, 2020 року народження, під час вчинення кримінальних правопорушень вона перебувала у стані вагітності, а на даний час перебуває у скрутному майновому стані.

З урахуванням тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та даних про її особу, сімейного та майнового стану, обвинувачена просить призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі, що не перевищує 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також з урахуванням вимог ст. 119 КПК України зменшити розмір процесуальних витрат за проведення судової експертизи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу і частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у пособництві у підроблені іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою, та у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних проступків у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченої, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в частині призначеного покарання та рішення про стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкціями частин 1 та 4 ст. 358 КК України передбачені альтернативні види покарань: штраф, арешт, обмеження волі.

Як убачається зі змісту вироку, вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та відношення обвинуваченої до скоєного, а саме визнання вини та щире; взяв до уваги відомості про особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання; за відсутності обставин, які обтяжують покарання, визнав обставиною, яка його пом`якшує -щире каяття.

Зваживши такі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді обмеження волі, а також вважав можливим застосувати положення ст. 75 КК України до такого покарання.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_12 , 2020 року народження, тобто віком до 14 років, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

Отже суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, не виконав вимог ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких покарання у виді обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, про що вірно зазначається в поданих апеляційних скаргах.

Що стосується в цілому апеляційних прохань про скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, то колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 (провадження № 13-110кс21), за змістом якої зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції на підставі ст. 409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає зміні в частині покарання. З огляду на апеляційні прохання прокурора та обвинуваченої ОСОБА_13 вид покарання необхідно змінити з обмеження волі на штраф у наближеному до мінімального розміру, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 53 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 4 ст. 358 КК України, а також застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом із цим прохання обвинуваченої про зменшення розміру стягнення процесуальних витрат, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченої документально підтверджених процесуальних витрат за проведення експертизи в повному обсязі, тобто у розмірі 3020 грн, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_8 , які б доводили неможливість сплати нею процесуальних витрат в межах строку виконання виконавчого документа у разі примусового стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Покарання, призначене ОСОБА_8 цим вироком, змінити:

за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України з обмеження волі на строк 1 рік на штраф в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень;

за ч. 4 ст. 358 КК України з обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців на штраф у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ ______________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4