Справа № 489/1901/23
Провадження № 1-кс/489/531/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

28 квітня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням слідчого ОСОБА_2 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000511 від 27.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про арешт майна,

встановив:

СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом відкритого викрадення ОСОБА_4 27.04.2023 біля 12.50 годин в м. Миколаєві біля будинку № 42 по проспекту Миру гаманця з грошовими коштами у ОСОБА_5 .

До суду надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про арешт вилучених 27.05.2023 в ході палати №404 офтальмологічної лікарні спортивних штанів та спортивної кофти з метою забезпечення їхнього збереження як речових доказів.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак клопотання про арешт майна складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 171 КПК України.

Зокрема, в клопотанні не вказані відомості про власника (володільця) вилученого в ході досудового розслідування майна та його контактні дані (місце проживання, контактний номер телефону) для повідомлення останнього про дату та час розгляду клопотання про арешт майна з метою виконання вимог до ст. 172 КПК України, а також забезпечення загальних засад змагальності та рівності сторін з урахуванням скорочених строків розгляду подібної категорії клопотань, що унеможливлює вчасне повідомлення учасника іншим чином.

Також слідчий зазначає, що накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою його збереження в якості речового доказу, проте клопотання не містить викладу обставин того, доказом яких саме обставин вчинення кримінального правопорушення може бути вилучене майно з урахуванням того, що в клопотанні взагалі відсутні будь-які відомості про те, кому саме належить вилучений одяг.

Також в клопотанні слідчого відсутній докладний опис вилученого майна (із зазначенням його кольору, розміру тощо), що дозволило б встановити його індивідуальні особливості та ідентифікувати серед іншого подібного одягу.

Крім того, в клопотанні слідчого містить суперечності щодо дати вилучення майна, на яке слідчий просить накласти арешт, оскільки в клопотанні вказано, що одяг був вилучений в ході огляду місця події 27.05.2023, що суперечить обставинам його вилучення, зазначеним у протоколі огляду місця події від 27.04.2023.

Також в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти слідчий на вилучене майно.

Наведене свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Вище наведене є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого ОСОБА_2 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000511 від 27.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про арешт майна, - повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1