Провадження № 1-кс/686/6308/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 28.06.2023 р. ОСОБА_3 було подано заяву до органів внутрішніх справ з вимогою внести до ЄРДР відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.387, ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, по фактам здійснення ОСОБА_4 : розголошення даних досудового розслідування (висновку експерта від 04.08.2021 р. № СЕ-19/123-21/5883-ПЧ); замаху щодо повернення собі у власність ПМП «СТП». Однак, з листа від 12.07.2023 р. ОСОБА_3 стало відомо, що всупереч ст.ст.25, 214 КПК України, йому у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено лише на тій підставі, що вбачались цивільно-правові відносини.

ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд справи без його участі, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступного.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки №2509, вбачається, що дійсно 28.06.2023 р. ОСОБА_3 звертався до начальника Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області зі двома заявами про вчинення злочинів. Зокрема, у першій заяві, яка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ХРУП 28.06.2023 р. за №10793, а в подальшому скерована до ВП №1 Хмельницького Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, де була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВнП №1 ХРУП 05.07.2023 р. за №15654, ОСОБА_3 , окрім іншого, повідомляв, що: «він хоче заявити про скоєний злочин, передбачений ч.3 ст.190 КК України, ОСОБА_4 , який зараз відбуває термін покарання за вбивство в Шепетівській ІК-98. В серпні 2015 р. ОСОБА_4 було скоєно вбивство на території ПМП «СПТ», десь через тиждень часу, дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5 (змінила прізвище на ОСОБА_6 ) звернулася до ОСОБА_7 , з проханням від ОСОБА_4 про допомогу знайти для його потреб адвоката, ввечері, сам ОСОБА_4 зателефонував і підтвердив це прохання, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 й зробили. ОСОБА_7 є братом дружини ОСОБА_3 . Вони, разом з ОСОБА_7 та його батьком ОСОБА_8 , на той час мали фінансово-ділові відносини з ПМП СПТ, директором та власником якого був ОСОБА_4 . Практично кожний день вони мали мобільний зв`язок з ОСОБА_4 , письмові накази та розпорядження, які він передавав з Хмельницького слідчого ізолятору через адвоката та інших невідомих ОСОБА_3 людей. Через деякий час ОСОБА_4 почав розпродувати майно, що знаходилося на ПМП СПТ, та запропонував їм купити ПМП СПТ, але ціна була дуже велика та ще у ОСОБА_4 були великі фінансово-грошові зобов`язання перед ними. ОСОБА_3 зустрівся, за проханням ОСОБА_4 , з ним на суді, під час перерви обговорити ціну продажу ПМП СПТ. В ціні вони не зійшлися і посварилися. Через деякий час Яцемірському зателефонував ОСОБА_7 та сказав, що терміново потрібно під`їхати на ПМП СПТ, він під`їхав, там були присутні ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ще невідомі йому люди. Питання було таке, через свою дружину ОСОБА_6 продали ПМП СПТ якимось людям під забудову дев`ятиповерхівки, після продажу були виявлені нюанси з документами, які навмисно приховав та обманув ОСОБА_4 покупців. Покупці вимагали повернути гроші, але у ОСОБА_6 вже цих грошей не було тому, що їх вже передала ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 відмовився повертати гроші, наказав тікати та переховуватися ОСОБА_6 . Вони були змушені домовитися з цими людьми і викупити ПМП СПТ. В звя`зку з тим, що в них було багато нерухомості на даному підприємстві, в яку вкладено багато коштів, але воно було все неоформлене, тому що ОСОБА_4 навмисно не вирішував це питання, щоб мати вплив на них. Вони домовилися та оформили ПМП СПТ на ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_7 не зміг розібратися з усіма юридичними питаннями по підприємству ПМП СПТ, було прийняте рішення переоформити ПМП СПТ на ОСОБА_3 . Десь на протязі півроку ОСОБА_3 активно наводив порядок по документам ПМП СПТ, закривав всі борги, збирав тричі загальні збори власників гаражів (десь біля 100 людей) для знайомства з ним, як новим власником ПМП СПТ, та вирішення таких питань, як оформлення земельних ділянок власниками гаражів, які знаходились на території ПМП СПТ. На загальних зборах постійно були присутні юристи для того, щоб було все оформлено вірно з юридичної сторони. Також, на протязі цього часу було багато спірних питань між ПМП СПТ та власниками гаражів, які вирішувалися через консультацію з попередніми власниками ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . На початку березня 2016 року ОСОБА_3 у суді, що він має телефонні записи розмов, в яких особисто ОСОБА_4 йому зізнався у скоєні вбивства, після чого, прямо в залі суду ОСОБА_4 почав клясти та погрожувати ОСОБА_3 , що вб`є його, та днями до нього прийдуть бандити. Всі ці дії були засвідчені, є свідки, є записи суду, є звернення до поліції та прокуратури. Десь через 2-3 місяці після його свідчення у суді у 2016 році, ОСОБА_4 починав аферу, писати в різні органи та установи, що він не продавав ПМП СПТ, що всі документи викрали, що він нічого не знав і тільки зараз взнав, що власником його підприємства є ОСОБА_3 . Щодо паспорту ОСОБА_4 , в деяких скаргах він пише, що загубив давно, а в деяких скаргах пише, що вкрали паспорт і печатку, а в ОСОБА_3 є письмо свідчення, написане власноручно ОСОБА_4 , де він дає вказівку своїй дружині ОСОБА_6 про те, щоб передала його паспорт якомусь ОСОБА_9 , розпорядження по діям з печаткою, підписи та інші маніпуляції з його документами та документами ПМП СПТ, інші маніпуляції та вказівки по ПМП СПТ. Всі документи підписані власноручно ОСОБА_4 , під час перебування в Хмельницькому слідчому ізоляторі, та телефонні розмови додає копії до цієї заяви. Також додає копію письмового свідчення ОСОБА_6 , що підтверджує сказане ОСОБА_3 , та надано особисто ОСОБА_6 в суд (справа №686/8896/17 від 28.08.2018 р. Отже, заплативши значні грошові кошти, а це близько одного мільйона гривень, ОСОБА_4 вже з 2016 року намагається повернути, шляхом подачі позовів у різні інстанції, контроль над ПМП «СПТ» по справі за №924/850/22. Зокрема, на розгляді Господарського суду Хмельницької області знаходиться справа за №924/850/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання протиправним та скасування внесення змін до відомостей про юридичну особу. Дійсно, позивач був власником та директором ПМП «СПТ», пізніше ним було продано 50% від статутного капіталу ПМП «СПТ», і вже на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015 року, останнім було продано ще 50% від статутного ПМП «СПТ». ОСОБА_3 зазначає, що основною причиною продажу 50% від статутного ПМП «СПТ» став факт засудження ОСОБА_4 до 9 років позбавлення волі за злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, а саме вбивство, з метою уникнення конфіскації належного йому майна та не бажання здійснення належного відшкодування завданої шкоди потерпілим від його злочинних дій, останнім було здійснено відчуження належної йому частини статутного капіталу ПМП «СПТ». Через велику кількість перепродаж, добросовісним набувачем 100% статутного капіталу ПМП «СПТ» став ОСОБА_3 , який зазначає, що одразу ж після засудження до 9 років позбавлення волі, позивач намагався повернути 100% статутного капіталу ПМП «СПТ», зокрема, 28.03.2016 року ним було подано запит до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, друкованих засобів масової інформації та легалізації громадських формувань щодо його виключення із числа засновників ПМП «СПТ». Відповіддю від 09.04.2016 року позивачу було повідомлено, що його виключено з числа засновників ПМП «СПТ», на підставі договору купівлі продажу від 23.10.2015 року. 24.05.2015 року вже відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців надає позивачу інформацію про те, що договір купівлі-продажу частини в статутному капіталі підприємства не підлягав нотаріальному посвідченню. Листом від 23.03.2017 року, позивачу надаються копії документів щодо ПМП «СПТ». На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 доходить обґрунтованого висновку про те, що вже у квітні 2016 року позивач знав, що його було виключено з числа засновників ПМП «СПТ» і, в тому числі, на підставі договору купівлі продажу від 23.10.2015 року, і вже в травні 2017 року позивачем було подано позов до Хмельницького міськрайонного суду про визнання нікчемним договір купівлі продажу від 23.10.2015 р. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28.03.2018 р., у справі №686/8896/17 провадження було закрито, у зв`язку з тим, що п.2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року Законом України від 15 грудня 2006 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів» до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. 16.08.2018 р., постановою апеляційного суду Хмельницької області, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу про закриття провадження по справі залишено без задоволення. Відомості про 2016 рік, як рік припинення позивачем права власності на ПМП «СПТ», містить і витяг з ЄРДР, долучений до матеріалів справи позивачем. Отже, ОСОБА_4 , під час продажу підприємства ПМП «СПТ» навмисно фальсифікував документи, з метою подальшого шантажування кінцевого власника, з метою отримання, якщо не права власності на ПМП «СПТ», так хоча би грошових коштів, з метою невтручання у діяльність підприємства. ОСОБА_3 у заяві також вказав, що на даний момент ОСОБА_4 здійснює всі дії, для того, щоб заволодіти ПМП «СПТ», власність якого ОСОБА_3 оцінює більше ніж 1000000 грн. Подачею позову до суду, ОСОБА_4 зробив всі дії, що необхідні для заволодіння ПМП «СПТ». З посиланням на ст.15, ч.3 ст.190 КК України, ст.ст.56, 214, 215 КПК України, ОСОБА_3 у заяві просив: внести до ЄРДР відомості, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України «шахрайство вчинене у великих розмірах», по факту здійснення ОСОБА_4 замаху щодо повернення собі у власність ПМП «СПТ».»

У другій, наявній у вказаних матеріалах перевірки, заяві, яка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ХРУП 28.06.2023 р. за №10792, а в подальшому скерована до ВП №1 Хмельницького Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, де була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВнП №1 ХРУП 05.07.2023 р. за №15854, ОСОБА_3 , окрім іншого, повідомляв, що: «на розгляді Господарського суду Хмельницької області знаходиться господарська справа за №924/850/22, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та до Управління з питань реєстрації фізичних осіб-підприємців про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання протиправним та скасування внесення змін до відомостей про юридичну особу. Дійсно, позивач був власником та директором ПМП «СПТ». Пізніше, позивачем було продано 50% від статутного капіталу ПМП «СПТ», і вже, на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015 р., останнім було продано ще 50% від статутного ПМП «СПТ», основною причиною продажу 50% від статутного ПМП «СПТ» став факт засудження останнього до 9 років позбавлення волі за злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, а саме вбивство, з метою уникнення конфіскації належного йому майна та не бажання здійснення належного відшкодування завданої шкоди потерпілим від його злочинних дій, останнім було здійснено відчуження належної йому частини статутного капіталу ПМП «СПТ». Через велику кількість перепродаж, добросовісним набувачем 100% статутного капіталу ПМП «СПТ» є ОСОБА_3 . Основним доказом, на якому ґрунтуються всі вимоги позивача є висновок експерта від 04.08.2021 року за № СЕ-19/123-21/5883-ПЧ, згідно якого (п.2.3.) підпис, рукописний текст та підпис на сьомому аркуші договору купівлі-продажу частини в статутному капіталі ПМП «СПТ» виконаний не позивачем, а саме не ОСОБА_4 . З посиланням на ст.222 КПК України та ст.387 КК України, ОСОБА_3 важає, що ОСОБА_4 подаючи позов із висновком експерта від 04.04.2021 року за № СЕ-19/123-21/ 5883-ПЧ, що міститься в матеріалах кримінального провадження, розголосив висновок без дозволу слідчого або особи, яка проводить досудове розслідування. У вказаній заяві ОСОБА_3 просив: внести до ЄРДР відомості, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 387 КК України, «розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування», по факту здійснення ОСОБА_4 розголошення даних досудового розслідування висновку експерта від 04.04.2021 року за № СЕ-19/123-21/ 5883-ПЧ.»

За результатом розгляду зазначених заяв, ОСОБА_3 було скеровано листи №8487/121/122-2023 від 12.07.2023 р. та №9121/121/122-2023 від 24.07.2023 р., які фактично свідчать про той факт, що за поданими 28.06.2023 р. ОСОБА_3 заявами, відомості до ЄРДР внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданих ОСОБА_3 заявах від 28.06.2023 р. викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачені ч.1 ст.387 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, оскільки ці заяви не містять об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, так, зі змісту поданих заяв не вбачається, що у випадках, про які повідомляв ОСОБА_3 , мали місце: закінчений замах на умисне заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, чим могло бути завдано значної шкоди потерпілому; розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування), не містять ці заяви й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій особи за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.387 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із фактом звернення ОСОБА_4 до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_3 , у рамках господарської справи №924/850/22, судовий розгляд у якій ще не завершений, та долученням до цього позову висновку експерта від 04.04.2021 року за № СЕ-19/123-21/ 5883-ПЧ. Однак, ні заяви ОСОБА_3 про вчинення злочинів, ні долучені до цих заяв документи, жодним чином не свідчать про те, що фактом звернення з означеним позовом ОСОБА_4 вчинив: закінчений замах на саме умисне заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, або вчиняв такі дії в той момент, коли укладались договори купівлі-продажу, про які зазначав ОСОБА_3 ; чи, будучи попередженим в установленому законом порядку про обов`язок не розголошувати відомості досудового розслідування, без письмового дозволу прокурора або слідчого, такі відомості розголосив. До того ж, твердження ОСОБА_3 , викладене у його заявах про вчинення, на його думку, ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.387 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, недостатнє для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявами ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо особи, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженою особою ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя