УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3752/23

Провадження №: 1-кс/755/1805/23

"21" червня 2023 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2022 року за № 0000067 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернулися до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного з огляду на наявність передумов, передбачених ст. 177, 178, п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

Встановлені обставини та наведені відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві розслідується вказане кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 Кримінального кодексу (далі КК) України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , діючи у складі організованої злочинної групи осіб, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», «Про лікарські засоби», користуючись родинними та близькими зв`язками один з одним, з метою особистого збагачення за рахунок розповсюдження наркотичних засобів, в період часу не пізніше як з липня 2022 року до моменту припинення, а саме 27 квітня 2023 року їх злочинної діяльності правоохоронними органами, організували та систематично здійснювали незаконний збут наркотичного засобу - метадону та сильнодіючого лікарського засобу - димедрол, шляхом облаштування «закладок» на території м. Києва, Київської області та інших регіонів.

Для забезпечення протиправної діяльності організованої групи, функції між учасниками були розподілені, зокрема, організатор - ОСОБА_8 , виконавці: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , невстановлені досудовим розслідуванням особи, які відповідали за здійснення роздрібних закладок з наркотичним засобом - метадоном та сильнодіючим лікарським засобом - дифенгідраміном (димедролом) на території міста Києва та міста Вінниці, а саме здійснювали створення схованки з вказаними речовинами, її фотографування з умовними позначеннями та зазначенням адреси розташування, які дозволили б «наркозалежним» особами зорієнтуватися на місцевості та в подальшому відшукати придбану закладку, оператори - ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .

Виконуючи функції оператора ОСОБА_5 приймала замовлення від наркозалежних споживачів за допомогою наданих організатором акаунтів у мобільному додатку «Whats Аpp», розподіляла раніше зроблені схованки з наркотичним засобом - метадон разом із сильнодіючим лікарським засобом - дифенгідрамін (димедрол) серед «клієнтів», передавала місцезнаходження «оптових» партій особам, які в подальшому здійснюють роздрібні схованки з наркотичним засобом - матадон та сильнодіючим лікарським засобом - дифенгідрамін (димедрол).

Таким чином, з 27 квітня 2023 року з урахуванням зміни підозри від 23 травня 2023 року ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України. Наявність такої обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, з числа регламентованих ст. 84 КПК та доданими до клопотання.

28 квітня 2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25 червня 2023 року включно, без визначення застави.

Постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_14 від 19 червня 2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 27 липня 2023 року.

Нині, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_5 закінчується, однак для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: завершити проведення експертиз матеріалів речовин та виробів, які перебувають на виконанні в експертів Київського НДЕКЦ МВС України; за результатами проведених експертиз згідно ст. 279 КПК повідомити підозрюваним про зміну раніше повідомлених підозр, здійснити тимчасовий доступ до речей та документів, отримати в повному обсязі розсекречені матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій, виконати вимоги ст. 290 КПК, скласти обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування, виконати інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час проведення досудового розслідування.

Враховуючи викладене та підвищену суспільну небезпеку злочинів у вчиненні яких на цей час підозрюється ОСОБА_5 , яка полягає в тому, що злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів посягають на правовий режим обігу, а додатковим об`єктом кримінально-правової охорони є здоров`я населення, на даний час продовжують існувати наступні ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме підозрювана ОСОБА_5 може:

? усвідомлюючи тяжкість злочину у вчиненні якого вона на цей час підозрюється, а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого засудження. Враховуючи, спосіб зберігання та збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів встановлено, що ОСОБА_5 ретельно приховувала свою злочинну діяльність, вчинила особливо тяжкий злочин з прямим умислом, усвідомлювала суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажала її викриття правоохоронними органами;

?знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, на цей час органом досудового розслідування не виявлено всі можливі місця зберігання наркотичних засобів та джерело їх походження. Тому, перебуваючи на свободі, підозрювана ОСОБА_5 , може знищити решту заборонених до обігу речовин, які на цей час не виявлені та не вилучені органом досудового розслідування та іншим чином перешкоджати встановленню джерела походження виявлених наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів;

? з метою уникнення покарання за кримінальне правопорушення в якому вона на цей час підозрюється може впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на свідків, який приймали участь в проведенні негласних слідчих ( розшукових) дій на умовах конфіденційного співробітництва, а саме проводили оперативні закупівлі та під час досудового розслідування надавали викривальні покази щодо останньої може незаконно впливати на зазначених свідків з метою зміни показів останніми в ході досудового розслідування та судового розгляду. Також, може незаконно впливати на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, з метою заплутування органу досудового розслідування, шляхом вигадки спільних версій, переховування інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та іншим чином умисно затягувати строки досудового розслідування;

? перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином. Так, враховуючи те, що підозрювана ОСОБА_5 є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів на території України, будучи усвідомленою про наявні шляхи постачання та подальші шляхи збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, перебуваючи на свободі остання може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників злочинної діяльності пов`язаної з поширенням незаконної пропозиції наркотичних засобів на території міста Києва;

? вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом оскільки єдиним встановленим джерелом її доходів є зайняття протиправною діяльністю, у вчиненні якого вона підозрюється що й стало причиною систематичного вчинення нею вказаних злочинів.

Інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної, а тому сторона обвинувачення вважає слушним продовжити строк тримання під вартою підозрюваній у порядку ст. 199 КПК.

Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку утримання під вартою враховуючи те, що слідчий, прокурор не довели, що встановлені під час розгляду цього клопотання обставини визначені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК є дійсними. Зауваживши додатково, що підозрювана нині виховує двох неповнолітніх дітей.

Покликався захист і на те, що надані докази до клопотання здобуті з грубим порушенням КПК, відповідно є очевидно недопустимими, а тому не можуть бути враховані при оцінці «обґрунтованості підозри».

Кримінальне процесуальне законодавство

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК, яка в свою чергу регламентує таке :

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначениху ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).

Мотиви суду

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу, зокрема: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватою; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди ; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

В цій ситуації відносно підозрюваної встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Леміщиха, Уманського району, Черкаської області, громадянка України, не заміжня, з середньою освітою, не працює, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи її віку та статусу, прийнятну репутацію, задовільний стан здоров`я;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно та організованою групою, а також у незаконному придбанні, перевезенні, зберігання з метою збуту та збуті сильнодіючих лікарських засобів, вчинене повторно та організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні:

(і) щодо обґрунтованості підозри

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, від 21 квітня 2011 року, § 175, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-204031).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (див. справу «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13, від 29 травня 2019 року, § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (а) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (b) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України);

(2) на вказаному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року, §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, § 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119).

Проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких їй повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити ці правопорушення.

Зокрема факт причетності слідує з:

- протоколів за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, візуальне спостереження, контроль за вчиненням злочину. У ході виконання котрих заходів, було зафіксовано протиправна діяльність цієї групи осіб, пов`язана із збутом наркотичного засобу-метадону, ієрархічність та постійність функціонування;

- протоколів допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які погодившись на конфіденційне співробітництво, свідчили про діяльність «центрів» з продажу наркотичних засобів;

- протоколів оглядів, відповідно до яких у осіб з залегендованими даними було виявлено згортки з наркотичним засобом-метадоном, який вони придбали в рамках контролю за вчиненням злочину;

- висновків експерта, згідно з якими надана на дослідження кристалоподібні речовини білого кольору містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон та є тотожними між собою;

- протоколів обшуків за місцем проживання підозрюваних, у ході яких вилучено поліетиленові пакети з пазовим замком в середині із 2 пігулками білого кольору та згортком фольги із порошкоподібною речовиною, мобільними телефонами із інформацією про збут наркотичного засобу - метадону, зошити із чорновими записами про кількість проданого наркотичного засобу-метадон, банківські картки, засоби для фасування (поліетиленові пакети із пазовим, фольга та електронні ваги);

- інших матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, в т.ч.:

? рапорту про виявлення кримінального правопорушення (в силу норм ст. 84, 93 КПК та позиції ВС в постанові від 10 березня 2021 року у справі № 425/217/17 доказ - це не сам процесуальний документ «рапорт», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому), даних СБ України від 05 жовтня 2022 року № 51/9/7/3-1531, від 05 квітня 2023 року № 51/9/7/3-937;

? протоколів оглядів відеозаписів, предметів, котрі в своїй сукупності засвідчують інші обставини з числа передбачених ст. 91 КПК.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваної до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною.

Дані зафіксовані у протоколах за результатами контролю за вчиненням злочину вказують на те, що роль відвеліна підозрюваній, як оператор є дійсною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає подальша мета розслідування.

Підстав вважати докази такими, котрі не можуть бути взяті до уваги з передумов вказаних захистом в т.ч. у промові з найменуванням «права позиція» від 21 червня 2023 року, немає, позаяк згідно з ст. 89 КПК саме суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Тільки, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків (1) переховування, (2) впливу; (3) вчинення іншого кримінального правопорушення; (4) знищення, схову, спотворення; (5) перешкоджання провадженню іншим чином.

Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами , зокрема:

(а) щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» (заява № 15318/89, від 18 грудня 1996 року, § 43, 53, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58007), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05.08.2022).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (заява № 33977/96, від 26 червня 2001 року, § 80, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (заява № 31315/96, від 25 квітня 2000 року, § 76, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, слідчий суддя враховує, що (1) підозрювана підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років, що в поєднанні (2) з даними про її особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрювана може втекти.

(b) щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрювана, не будучи обмежена у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

(с) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є дійсним з огляду на обставини встановлені ст. 178 КПК щодо підозрюваної в т.ч. з огляду на сам характер підозри, котра стосується двох кримінально-караних діянь, згідно ст. 2, 11 КК, та низки епізодів за ст. 307 КК;

(d) ризик знищити, сховати та/або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є дійсним, оскільки, на цей час органом досудового розслідування не виявлено всі можливі місця зберігання наркотичних засобів та джерело їх походження. Тому, перебуваючи на свободі, підозрювана може знищити решту заборонених до обігу речовин, які на цей час не виявлені та не вилучені органом досудового розслідування та іншим чином перешкоджати встановленню джерела походження виявлених наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів;

(е) ризик перешкоджання проведенню досудового розслідування іншим чином слідує з того, що підозрювана є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів на території України, будучи усвідомленою про наявні шляхи постачання та подальші шляхи збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, перебуваючи на свободі остання може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників злочинної діяльності пов`язаної з поширенням незаконної пропозиції наркотичних засобів на території міста Києва та інших міст країни.

Відповідно є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до кожного з обвинувачених не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Відповідно Суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, позаяк вони прямо слідують з обставин цього кримінального провадження в поєднанні з даними про особу підозрюваної.

Отже, обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

За таких умов, Суд вважає за доцільне за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання підозрюваної під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців, тим самим задовольнивши відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Оскільки установлено, що обраний запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується. Стан здоров`я підозрюваної не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який. Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу. Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Також, на виконання вимог ч. 3 ст. 183 КПКУкраїни, яка регламентує, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, у провадженні слід визначити відповідну заставу.

При визначенні її (застави) розміру слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах … 3) щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Також, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК України; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У контексті обставин цього кримінального правопорушення Суд вважає, що застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна буде забезпечити виконання покладених на підозрювану обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Така сума (застави) оцінена враховуючи дані про особу та її поведінку її активи та її взаємовідносини з особами, які мають забезпечити її безпеку, іншими словами, розмір застави обумовлюється судом тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виключних випадків за яких слідчий суддя міг би дійти висновку, що застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят прожиткового мінімуму для працездатних осіб у цій справі не установлено.

Щодо питання доречності покладення обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, то слід відмітити таке.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПКУкраїни, в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження на переконання слідчого судді слушним є покладення на підозрювану у разі унесення застави наступних обов`язків: прибувати до слідчого із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Жашків Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Адже саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваної, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Крім того, Суд у ході розгляду клопотання встановив факт, що підозрювана самостійно виховує 2 своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ч. 9 ст. 194 КПК згідно із Законом № 2858-IX від 12.01.2023 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо захисту прав та законних інтересів дитини у разі затримання або тримання під вартою її батьків або інших законних представників» (чиний з 05 лютого 2023 року) якщо під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд встановить, що у зв`язку із застосуванням зазначеного запобіжного заходу дитина, яка перебуває на утриманні підозрюваного, обвинуваченого, залишиться без батьківського піклування, слідчий суддя, суд зобов`язує прокурора повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування такої дитини про факт залишення дитини без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини, відомості про що зазначаються в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, позаяк на етапі вирішення питання про застосуванням зазначеного запобіжного заходу дії визначені ч. 9 ст. 194 КПК вжиті не були, на переконання слідчого судді, слід зобов`язати прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у порядку вкаазної статті Кодексу, повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про факт їх залишення без батьківського піклування матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дітей, із зобов`язанням орган опіки та піклування невідкладно після їх тимчасового влаштування поінформувати прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , котрий після отримання такої інформації має невідкладно повідомити підозрювану про місце проживання (перебування) дітей.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 199, 309, 372-376, 395 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 27 липня 2023 року.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок ТУДСАУ у місті Києві (одержувач - ТУДСАУ у місті Києві, код ЄДРПОУ - 26268059, банк одержувач - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО - 820172, розрахунковий рахунок - № р/р № UA1012089).

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати до слідчого за першою вимогою у межах цього кримінального провадження та у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

? прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;

? не відлучатися із населеного пункту - м. Жашків Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

? повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження;

? здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2 місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення, в межах строку досудового розслідування.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрювана вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваної, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Зобов`язати прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у порядку ч. 9 ст. 194 КПК України, повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про факт їх залишення без батьківського піклування матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дітей, із зобов`язанням орган опіки та піклування невідкладно після їх тимчасового влаштування поінформувати прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , котрий після отримання такої інформації має невідкладно повідомити підозрювану про місце проживання (перебування) дітей.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 13:30 год. 26 червня 2023 року.

Слідча суддя ОСОБА_20