Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/393/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000692 від 08.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2023 року суд за клопотанням прокурора продовжив обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто з 15 год. 00 хв. 17 травня 2023 року по 15 год. 00 хв. 15 липня 2023 року включно, з визначенням тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 80 520 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, які скоїв під час іспитового строку, вчинених повторно, умисно, з корисливих мотивів, до затримання офіційно не працював, не мав постійного джерела доходу, отже ризики і обставини, які враховувались судом при обранні та в подальшому при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на цей час не змінились і продовжують існувати.

Виходячи з цих підстав, суд прийшов до висновку, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою до обвинуваченого не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з утриманням його під вартою.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що ризики на які вказує прокурор є безпідставними та не підтверджуються доказами. Крім того, потерпіла вже була допитана судом та не підтвердила його вину. Допитані були також майже всі свідки по справі, які також не доводять його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також він зазначав суду, що не збирається переховуватись, оскільки це може негативно вплинути на судовий розгляд, а також на остаточне судове рішення.

З наведених підстав апелянт вважає, що ризики зазначені прокурором у клопотанні є надуманими, оскільки не підтвердженні належними доказами.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Як убачається з наданих районним судом матеріалів, у провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000692 від 08.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу та його продовження у вигляді тримання під вартою не зникли та не зменшились.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до восьми років, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного джерела доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину проти власності.

Виходячи з наведених обставин колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки вказані питання віднесені до компетенції суду першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Крім того, слідчим суддею визначено ОСОБА_9 заставу у розмірі тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 80 520 грн. Вказаний розмір застави на переконання апеляційного суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, не є надмірним або непомірним для останнього.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною, а тому у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4