Справа №487/6720/23
Провадження №1-кс/487/3797/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.09.2023 прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасове вилучене майно в ході проведення огляду 21.09.2023 місця на перехресті вул. Одеське шосе та вул. Поштова у м. Миколаїв, а саме на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ на автомобіль «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 СТО № НОМЕР_2 та ключі від автомобілю «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 із забороною відчуження, розпорядження, але з правом користування.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучене майно та речі мають істотне значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цими речами призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує.

Розгляд клопотання було проведено за відсутності прокурора, що не суперечить приписам ч.1 ст.172 КПК України.

З урахуванням приписів ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшло повідомлення про те, що 20.09.2023 о 21.36 год. водій автомобіля «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 НГУ, рухаючись по вулиці Поштовій у м. Миколаєві не надав перевагу у русі на Одеському шосе вантажному транспортному засобу «MAN», р.н. НОМЕР_4 з причепом р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди травмовані водій автомобіля ОСОБА_7 , 43 роки, діагноз: поверхнева травма волосистої частини голови, травма шийного та грудного відділу хребта, перелом ключиці, ЗЧМТ, а також пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 , 25 років, діагноз: ЗЧМТ, садно надбровної дуги з права, забій спини. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 госпіталізовані.

21.09.2023 проведено огляд місця події, а саме на перехресті вул. Одеському шосе та вул. Поштова у м. Миколаєві, в ході якого вилучено: транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagenjetta», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ на автомобіль «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 СТО № НОМЕР_2 ; ключі від автомобілю «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 .

22.09.20223 року слідчим у кримінальному провадженні прийнято рішення у формі постанови про визнання речовими доказами вилученого майна.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та є речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчим доведено, що вилучене майно, зокрема автомобіль «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 СТО № НОМЕР_2 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на автомобіль для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на автомобіль може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Разом з цим, слідчий суддя вважає, що клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію ТЗ на автомобіль «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 СТО № НОМЕР_2 та ключі від автомобілю «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 , задоволенню не підлягає, оскільки будь-яких даних про те, що вилучене свідоцтво та ключі були об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, матеріали судового провадження не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене при огляді 21.09.2023 місця події на перехресті вул. Одеське шосе та вул. Поштова у м. Миколаїв, а саме на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження, але з правом користування.

Тимчасово вилучені речі: свідоцтво про реєстрацію ТЗ на автомобіль «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 СТО № НОМЕР_2 та ключі від автомобілю «Volkswagen jetta», р.н. НОМЕР_1 - повернути власнику.

Ухвала підлягає негайному виконанню .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1