Справа № 154/1711/21 Провадження №11-кп/802/471/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника заявника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника заявника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Даною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання представника володільця майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000144, внесеному до ЄРДР 18 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Скасовано арешт на вилучене в ході проведення обшуку 13 жовтня 2020 року в АДРЕСА_1 , майно, а саме на оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №012944 від 25.01.2001, накладений ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, та повернуто його ОСОБА_10 .

Не погодившись з вказаним рішенням, представник заявника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурор подали апеляційні скарги у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процессуального закону.

Так прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує, що кримінальне провадження № 0000114 від 18.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в якому арештоване майно визнано речовим доказом, - ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.04.2021 закрите на підставі п .3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв?язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної віцдповідальності.

Закриваючи кримінальне провадження, суд своєю ухвалою не скасував арешт на майно, тим самим вирішив залишити речовий доказ при матеріалах кримінального провадження.

У свою чергу, Волинський апеляційний суд в ухвалі від 20.08.2021 у даній справі встановив, що ОСОБА_10 не належить до жодного із суб?єктів визначених ст. 393 КПК України, у тому числі відповідно до вимог п.9-2 ч.1 даної статті, згідно яких право на апеляційне оскарження має фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду тощо та повернув апеляційну скаргу. Тобто суд апеляційнгої інстанції констатував, що інтереси фізичної особи ОСОБА_10 під час арешту майна не порушено.

Таким чином, на переконання прокурора, місцевий суд задовільняючи клопотання адвоката ОСОБА_11 та повертаючи арештований державний акт ОСОБА_10 , безпідставно визнав його володільцем майна, оскільки ОСОБА_10 в суді не наддав жодного документу, що він є спадкоємцем прав та обов?язків ОСОБА_12 (покійного батька ОСОБА_10 ) та не довів про порушення його констиуційних прав.

Враховуючи, що ОСОБА_13 не має жодного процесуального статусу у закритому кримінальному провадженні, що не уможливлює розгляд та задоволення його клопотання, прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 про скасування арешту на майно відмовити.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_14 також вказує про помилковість висновку суду, що ОСОБА_13 є законним володільцем арештованого державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Зазначає, що вказаний акт виданий на ім?я батька ОСОБА_13 - ОСОБА_12 , який помер. Однак, на переконання представника заявника, ОСОБА_13 не надав суду доказів щодо прийняття ним спадщини по смерті батька, а факт вилучення державного акту у домовлодінні останнього не може свідчити про наявність у нього прав на даний документ.

Крім того, ОСОБА_13 не надав суду жодних доказів того, що знаходження оригіналу державного акту на земельну ділянку у матеріалах кримінального провадження унеможливлює оформлення ним прав на земельну ділянку.

На переконання апелянта, подане представником ОСОБА_13 клопотання про арешт майна в суді першої інстанції мало розглядатися в порядку ст. 537, 539 КПК України щодо вирішення долі речових доказів, а не ст. 171-174 КПК України як це відбулося, адже вказанні статті регулюють розгляд лише слідчими суддями, а не судом. Таким чином, апелянт вважає, що розгляд проводився неуповноваженим на те складом суду.

Крім того, апелянт зазначає, що необхідність у застосуванні арешту на державний акт на земельну ділянку не відпала і на даний час, оскільки як було встановлено у кримінальному провадженні № 0000114 вказаний акт містить неправдиву інфрмацію щодо розміру земельної ділянки і містить всі ознаки підробленого документу. Таким чином, на думку представника заявника, необхідність подальшого перебування підробленого державного акту в матеріалах кримінального провадження відповідає інтересам кримінального провадження, завданням арешту майна з метою збереження ключового доказу.

На підставі викладеного, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу, повернути клопотання про скасування арешту адвокату ОСОБА_11 та закрити провадження.

До апеляційного суду від представника володільця майна ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 надійшло клопотання про проведення судового розгляду без його участі, вимоги апеляційних скарг заперечує.

Заявник ОСОБА_8 та володілець майна ОСОБА_10 в судове засідання не з?явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, місце та дату судового розгляду.

Прокурор та представник заявника адвокат ОСОБА_15 не заперечили щодо продовження судового розгляду у відсутності осіб, які не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів доводи апеляційних скарг, думку прокурора та представника заявника - адвоката ОСОБА_15 , які підтримали, кожен з окрема, подані апеляційні скарги з мотивів викладених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні органу досудового розслідування Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області знаходилось кримінальне провадження № 0000144, внесене до ЄРДР 18 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у даному кримінальному провадженні накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку 13 жовтня 2020 року за адресою АДРЕСА_1 , а саме на оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 012944 від 25 січня 2001 виданий ОСОБА_16 , батькові ОСОБА_13 .

Вказане майно було арештовано для забезпечення можливості проведення цілого ряду слідчих та процесуальних дій, в тому числі і для проведення ряду експертиз, з цією метою і було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_13 та вилучено вказаний документ.

За клопотанням прокурора Володимир-Волинської окружної прокуратури ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з тексу вказаної вище ухвали, закриваючи кримінальне провадження, суд, всупереч вимогам ч. 4 ст. 174 КПК України, не вирішив питання про долю речових доказів та не скасував арешт на майно.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок виконання судових рішень визначений Розділом VIII КПК України.

Статтями 537, 539 КПК України визначений порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Однак порядок вирішення питань щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження у разі не прийняття такого рішення судом при винесені ухвали про закриття кримінального провадження процесуальним законом не визначений, що потребує застосування положень ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Також положеннями чинного кримінального процесуального закону прямо не визначено, які дії має вчинити суд при надходженні клопотання про скасування арешту майна у разі закриття кримінального провадження цим судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, посилання представника заявника - адвоката ОСОБА_9 про розгляд клопотання представника володільця майна про скасування арешту неуповноваженим складом суду є неспроможними.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна має право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майно.

В свою чергу, ч. 4 ст. 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, законодавцем передбачено обов?язок, а не право суду при закритті провадження вирішути питання про скасування арешту майна. При цьому, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 012944 від 25 січня 2001 року виданий ОСОБА_16 не є тим майном, яке підпадає під спеціальну конфіскацію.

Враховуючи наведене вище, місцевий суд, закриваючи кримінальне провадження, всупереч вимогам ч.4 ст.174 КПК України, не вирішив питання про долю речових доказів та не скасував арешт на майно.

Доводи прокурора та представника заявника про те, що ОСОБА_10 не є законним володільцем даного майна, перевірялися судом першої інстанції та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так місцевим судом було встановлено, що у клопотанні про проведення обшуку, ухвалі слідчого судді від 15.09.2020, протоколі обшуку, клопотанні про арешт майна та ухвалі слідчого судді від 19.10.2020 ОСОБА_10 значиться як законний володілець майна.

Також встановлено, що на момент проведення обшуку та арешту вилученого державного акту на землю, ОСОБА_10 являвся власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також фактично прийняв спадщину за ЦК України (в редакції 1963 року) після смерті батька ОСОБА_16 , оскільки був зареєстрований та постійно проживав з спадкодавцем, і ця обставина стверджується копіями будинкової книги, свідоцтв про народження ОСОБА_10 та про смерть його батька ОСОБА_16 .

На підставі наведеного, посилання апелянтів про ненадання ОСОБА_10 жодних підтверджуючих документів про наявність у нього прав на даний документ є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Також як правильно встановлено судом першої інстанції не є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання сам по собі факт накладення арешту на майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні.

Місцевим судом перевірялися доводи прокурора та представника заявника про те, що вилучений державний акт на землю є підробленим, є предметом вчинення кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди злочину та його арешт виправданий. Так судом першої інстанції встановлено, що вилучений державний акт після накладення на нього арешту, фактично не досліджувався, а саме по собі відхилення у розмірі площі на 0,01 га не свідчить про його недійсність. Питання про недійсність державного акту не відображене в ухвалі суду про закриття кримінального провадження і не встановлена досудовим слідством.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 21 КПК України, відповідно до яких здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених в апеляційних скаргах.

Таким чином, апеляційні скарги прокурора та представника заявника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу, якою задоволено клопотання представника володільця майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000144, внесеному до ЄРДР 18 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги представника заявника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді