УХВАЛА

28 липня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

в особі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисників підозрюваного адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , яке погоджено заступником керівника Рівненської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньки Старкостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням яке погоджене заступником керівника Рівненської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 26.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 4261 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 травня 2022 року підполковника ОСОБА_9 на підставі наказу командування Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 квітня 2022 року № 370 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого того ж дня останній приступив до виконання службових обов`язків за вказаною посадою та зарахований на всі види забезпечення.

Крім цього, полковник ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України.

Наказом Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 07.03.2022 №193 полковника ОСОБА_5 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 10.03.2022 №43 полковника ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 набули статусу військовослужбовців Збройних Сил України, а тому на них поширюються вимоги Статутів Збройних Сил України та нормативні акти Міністерства оборони України, яких останні повинні беззастережно дотримуватися та керуватися у здійсненні службової діяльності.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

У разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє і по цей час.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 32, 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання.

Згідно з положеннями ст. ст. 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, полковник ОСОБА_5 під час проходження військової служби являється начальником (командиром) по відношенню до солдата ОСОБА_10 .

Згідно з приміткою (п. 1) до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування, тобто начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 є військовими службовими особами.

Згідно з вимогами ст. ст. 3, 21, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, полковник ОСОБА_5 та підполковник ОСОБА_9 під час проходження військової служби повинні свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, сприяти у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, вимагати підпорядкування від своїх підлеглих, не припускаючись при цьому брутальності та приниження їх гідності.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

На підставі ст.ст. 110, 111, 113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі, зокрема, незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод. З інших питань службової діяльності скарга подається безпосередньому командирові тієї особи, чиї дії оскаржуються, а якщо ті, хто подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, скарга подається у порядку підпорядкованості. Ніхто не може бути скривджений на службі чи покараний за те, що він подає пропозицію, заяву чи скаргу.

Разом з тим, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_9 та начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_5 , являючись військовими службовими особами, а окрім цього останній є начальником відносно солдата ОСОБА_10 за військовим званням та посадою, достовірно знаючи вищевказані статутні вимоги, які регламентують взаємовідносини між військовослужбовцями, маючи на меті застосування нестатутних заходів впливу щодо підлеглого, діючи за попередньо узгодженим злочинним механізмом,не пізніше 26.04.2023 прийняли рішення умисно застосувати насильство щодо підлеглого для начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_5 військовослужбовця, а саме водія кулеметного взводу стрілецької роти НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_10 за наступних обставин.

Так, 26.04.2023, близько 20 год 00 хв.начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_5 являючись начальником відносно солдата ОСОБА_10 , діючи за сприяння та пособництва начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковникаОСОБА_9 , діючи в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем свого проживання у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на застосування психологічного насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою спричинення йому моральних страждань та демонстрації своєї явної переваги, будучи невдоволеним фактом можливої співпраці солдата ОСОБА_10 з відповідними правоохоронними органами щодо викриття його та ОСОБА_9 протиправної діяльності, організував та реалізував механізм застосування насильства щодо підлеглого ОСОБА_10 , а саме тримаючи в правій руці предмет заздалегідь підготовлений для нанесення тілесних ушкоджень у вигляді дерев`яної бити, умисно наніс солдатуМарчуку І.І. один удар дерев`яною битою у ділянку передпліччя правої руки, один удар у ділянку правого плеча, один удар у потиличну ділянку голови з права та один удар у задню ділянку стегна лівої ноги, у подальшому примусив стати його на коліна та впродовж наступних приблизно 10 хвилин словесно ображав та погрожував фізичною розправою, чим завдав потерпілому солдату ОСОБА_10 додаткових психологічних страждань.

Водночас, за вказаних обставин та у вказаний час начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_9 , умисно підтримуючи протиправний умисел свого керівника - начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_5 , вчинив пособництво щодо застосування насильства щодо солдата ОСОБА_10 , а саме надавав порадиОСОБА_5 про нанесення більшої кількості ударів по ОСОБА_10 , та з метою унеможливлення можливого супротиву ОСОБА_10 перебував поруч з останнім та додатково здійснював психологічний тискі за допомогою свого мобільного телефону марки«Iphone 13PRO» здійснював фільмування процесу завдання останньому тілесних ушкоджень, при цьому словесно ображав та погрожував фізичною розправою, чим завдав потерпілому солдату ОСОБА_10 додаткових психологічних страждань.

Тому, 27липня 2023 року, слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Пеньки Старкостянтинівського району Хмельницької області, громадянину України, українцю, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у своїй сукупності, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Незважаючи на те, що підозрюваному ОСОБА_5 вручене повідомлення про підозру у вчиненні такого кримінального правопорушення, на вказаній стадії досудового слідства у матеріалах кримінального провадження наявні відомості, які дають підстави вважати, що є реальна необхідність у дослідженні всіх обставин вчинення ним вказаного службового злочину та здійснення яких у подальшому зумовлені методикою розслідування такої категорії кримінальних проваджень.

Фактично, тільки з моменту вручення такого повідомлення ОСОБА_5 чітко усвідомлює факт притягнення до кримінальної відповідальності, а отже й усі негативні наслідки кримінально-правового характеру, а тому може вчинити ризики, які необхідно запобігти.

Як вбачається з вищевикладеного, на цій стадії слідства здобуто відомості, які мають істотне значення для оцінки всіх раніше здобутих доказів, зокрема стосовно обставин вчинення вищевказаного злочину, у зв`язку з чим є необхідність у їх перевірці на предмет достовірності, належності, наданні їм належної правової оцінки та прийняття за їх результатом кінцевого процесуального рішення.

Таким, чином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пеньки Старкостянтинівського району Хмельницької області, громадянин України, українець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , проходить службу на посадіначальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у званні полковник, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за скоєння якого законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Викладені обставини є достатніми для переконання того, що підозрюваний, перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 використовуючи своє службове становище, матиме реальну можливість вчинити дії спрямовані на знищення чи підроблення доказів, які можуть мати значення для досудового розслідування і судового розгляду провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлені ризики, передбачені у п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема це можливість ОСОБА_5 , переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тяжкістю покарання у вигляді реального позбавлення волі від 8 до 12 років, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винним у вчиненні злочину, в якому він підозрюється. Перебуваючи на волі, існує високий ризик переховування останнього від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, таким чином підозрюваний чинитиме спроби переховуватись на території України.

Наявність ризику, передбаченого у п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 є службовою особою та використовуючи службове становище, перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що у рамках розслідуваного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на керівній посаді, користуючись авторитетом та міцними соціальними зв`язками серед ІНФОРМАЦІЯ_2 , може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом з метою знищення, приховання або спотворення документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Поряд з цим, перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підозрюваний ОСОБА_5 може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на потерпілого та осіб, які вже були допитані в якості свідків у кримінальному провадженні.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що при обранні більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема перешкодити збору в повному об`ємі матеріалів, які характеризують його особу з метою затягування слідства та судового розгляду. Також встановлено, що ОСОБА_5 в подальшому може перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом інформування можливих співучасників про встановлені досудовим розслідуванням обставини та про необхідність (або ж її відсутність) у знищенні речей та документів.

Вищевказане обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, а саме тим, що:

наявні вагомі докази вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких;

підозрюваний не страждає тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали йому утриманню під вартою;

підозрюваний є мешканцем іншої області та у м. Рівному у нього відсутні будь - які родинні зв`язки;

у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні вказаного злочину йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років;

у підозрюваного ОСОБА_5 є усі можливі засоби для продовження своєї протиправної поведінки у вигляді перевищення службових повноважень , у зв`язку із вільним доступом останнього до спеціальних засобів та вогнепальної зброї.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 , не встановлено будь-яких фактичних даних, які б були достатніми для можливості застосування щодо нього менш суворого запобіжного заходу, та як наслідок, забезпечити його належну процесуальну поведінку, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту все-таки дозволятиме підозрюваному продовжувати вчиняти свої протиправні дії та продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

На теперішній час такі гарантії відсутні, а дані про особу обвинуваченого, характер його поведінки свідчить про високу імовірність переховування від суду.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

З огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1КК України, а також наявність вищевказаних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просили обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід - тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники заперечили з приводу задоволення клопотання. Просили обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення слідчого, підозрюваного, його захисників, думку прокурора, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 26.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 4261 КК України.

О 16 год. 20 хв. 27.07.2023 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.. 208 КПК України.

27 липня 2023 року, слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому повідомлено про підозру ОСОБА_5 , у вчиненн кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри.

Слідством зібрано достатні фактичні дані, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 , у вчиненн кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Вивченням особи ОСОБА_5 на даний час встановлено, що він раніше не судимий, працездатний, проходить службу на посадіначальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у званні полковник, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи в Римі 04.11.1950, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Слідчий суддя рахує про доведенням наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненн кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за скоєння якого законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категоріїособливо тяжкихзлочинів, а також, що підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом з метою знищення, приховання або спотворення документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на потерпілого та осіб, які вже були допитані в якості свідків у кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема перешкодити збору в повному об`ємі матеріалів, які характеризують його особу з метою затягування слідства та судового розгляду. Також встановлено, що ОСОБА_5 в подальшому може перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом інформування можливих співучасників про встановлені досудовим розслідуванням обставини та про необхідність (або ж її відсутність) у знищенні речей та документів.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Вирішуючи клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права підозрюваного, але і високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», у справі «Летельє проти Франції» вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На цьому етапі кримінального провадження, до встановлення судом фактичної істини у ньому, сукупність зазначених матеріалів є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування»

А тому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненн кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за скоєння якого законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, суд прийшов до висновку, що слід застосувати до нього запобіжний захід - тримання під вартою.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», особа може триматися під вартою протягом розумного строку, який не може оцінюватись абстрактно. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи викладене, вважаю доведеною ту обставину, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України, при обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 395 КПК України, суд

У х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньки Старкостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, терміном на шістдесят днів, а саме до 16 год. 20 хв. 25.09.2023 року.

Утримувати останнього ОСОБА_5 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання підозрюваного, а саме з 16 год. 20 хв. 27.07.2023 року.

Встановити строк дії ухвали до 16 год. 20 хв. 25.09.2023 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1