Номер провадження: 11-кп/813/1442/23
Справа № 522/1801/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року у кримінальному провадженні № 0000530 від 27.07.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України

установив

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотань захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.07.2023 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисники обвинувачених подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

В обґрунтування зазначених вимог апеляційної скарги просить врахувати, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні не мають об`єктивного підтвердження; також захисник зазначає, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, в розшуку не перебуває, працевлаштований та має постійне місце проживання. Вказує, що не має наміру вчиняти будь-яку з дій передбачених ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що суд безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Адвокат ОСОБА_8 зазначає, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні не мають документального підтвердження; обвинувачений є соціально адаптованим, має міцні соціальні зв`язки, що на думку захисника може бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 .

В судовому засіданні апеляційного суду:

захисники обвинувачених просили задовольнити їх апеляційні скарги та скасувати оскаржувану ухвалу;

прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Приписами ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Тобто, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання особи під вартою суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків. У той же час, розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу під час судового провадження суд не встановлює наявність чи відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки такий стандарт доказування не застосовується на даній стадії провадження.

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом при розгляді клопотання у судовому засіданні належним чином перевірені, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи прокурора та сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання прокурора, з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Так, з матеріалів провадження вбачається:

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України організація незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, у великих розмірах, психотропної речовини у великих розмірах, особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах, вчинені повторно та за попередньою змовою групою осіб, вчинені організованою групою;

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, психотропної речовини у великих розмірах, особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах, вчинені повторно та за попередньою змовою групою осіб, вчинені організованою групою

а тому урахуванням п.4 ч.2 ст.183 КПК відносно обвинувачених може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Інкриміновані обвинуваченим злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спрямовані на розповсюдження особливо небезпечних наркотичних засобів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так у своєму клопотанні прокурор вказував на існування ризиків того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, свідків, експертів, які ще не допитувалися під час розгляду обвинувального акту з метою зміни ними показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються, чим можуть зашкодити виконанню покладених на них процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином врахував зазначені доводи сторони обвинувачення, зважаючи на сукупність таких обставин як тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також його характер.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Колегія суддів при цьому зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризиків, проте разом із відомостями про осіб обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які офіційно не працевлаштовані, та притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень, вказує на існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Крім того обвинуваченим інкримінується вчинення злочинної діяльності із розповсюдження наркотичних засобів, а за урахуванням осіб обвинувачених, наявні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть вдатися до вчинення аналогічних злочинів чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які не зменшились та продовжують існувати, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дані про особу обвинувачених, а також те, що розгляд справи триває, колегія суддів доходить висновку про відсутність об`єктивної можливості застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту щодо наявності у обвинувачених певних соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживаня, сім`ї, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Відомості, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про необхідність визначення розміру застави, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до ст. 182 КПК України - застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд враховує обставини кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_9 , які є особливо тяжкими у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та який становить надзвичайну суспільну небезпеку для здоров`я населення України, що, на переконання апеляційного суду, збільшує встановлені ризики настільки, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та дозволяє суду не застосовувати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останнiх рокiв спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинностi, пов`язаної з незаконним обiгом наркотичних засобiв, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорiв. Цi злочини набувають усе бiльших масштабiв i стають серйозним соцiальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України забороненими міжнародним законодавством способами та засобами, внаслідок чого масово гинуть цивільні люди, діти, знищується цивільна інфраструктура, яке вчинила з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку для власного збагачення, що, на переконання апеляційного суду, збільшує встановлені ризики настільки, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року у кримінальному провадженні № 0000530 від 27.07.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4