ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/47/23 Справа № 705/247/22 Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу 28.08.2015 Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Ухвалою Бакалійського районного суду Харківської області від 20.01.2016 на підставі ч.5 ст.72 КК України було зараховано день за два в період з 01.10.2014 по день приведення вироку до виконання, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , який відбуває покарання у Державній установі «Старобабанівська виправна колонія № 92»,

засуджено за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК призначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 28.08.2015, яка становить 1 місяць, та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 20 днів.

Строк покарання за сукупністю вироків вирішено обчислювати з 22.07.2022. Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з 22.07.2022 до дати набрання вироком законної сили

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він, 15.06.2021 близько 20 год. 07 хв., відбуваючи покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років за вироком Сумського районного суду Сумської області від 28.08.2015 у Державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», розташованій в с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області по вул. Шевченка, 1, перебуваючи на центральній алеї охоронюваної зони Старобабанівської ВК-92, під час раптово виниклого конфлікту з молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Старобабанівської ВК-92 молодшим сержантом внутрішньої служби ОСОБА_10 , який перебував у добовому наряді несення служби, виконував свої посадові обов`язки та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, у відповідь на правомірне зауваження ОСОБА_10 з приводу порушення форми одягу ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, раптово завдав останньому один удар кулаком правої руки в ділянку лівої частини грудної клітини та удар кулаком лівої руки в ділянку правої частини грудної клітини ОСОБА_10 . Після того, як потерпілий почав відступати, наздогнав останнього та наніс один удар лівою ногою в нижню праву частину тулуба в ділянку нирок, чим спричинив ОСОБА_10 фізичний біль. І лише після того, як до ОСОБА_7 став наближатися інспектор відділу нагляду і безпеки колонії ОСОБА_11 , припинив нанесення побоїв ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.345 КК у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 28.08.2015 та остаточно до відбування покарання призначити 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Початок стоку відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку, а саме з 22.07.2022.

Не заперечуючи доведеність фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повному обсязі не виконав вимог ст. 370 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК), ст. ст. 50,65 КК, п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Вважає, що суд при призначенні покарання безпідставно врахував таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття. При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході досудового розслідування так і судового розгляду не визнавав своєї вини у скоєнні злочину та заперечував проти очевидних доказів. Свою вину визнав лише в ході останнього слова, під вагою незаперечних доказів його вини, щоб зменшити покарання, яке йому призначав суд. При цьому обвинувачений навіть не пояснив суду причини свого зухвалого вчинку.

Крім цього, суд, ухвалюючи вирок прийшов до помилкового переконання, що призначене покарання буде цілком достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Стверджує, що таке покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки останній неодноразово судимий та відбував покарання у виді позбавлення волі. На даний час відбуває це покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК. Зазначає, що обвинувачений застосував насильство до працівника колонії, яке було немотивованим та зухвалим, після відбування більшої частини покарання, що свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення. При цьому обвинувачений за місцем відбування покарання характеризується негативно, допускав порушення режиму відбування покарання; перебуває на обліку у психіатра медичної частини установи.

За наведених обставин, та з урахуванням того, що вказаним злочином ОСОБА_7 посягав на безпеку працівників органу виконання покарань, яких держава зобов`язана захищати, враховуючи розголос вказаного злочину, призначення несправедливо м`якого покарання не буде переконувати працівників установи в наявності реального захисту їх життя здоров`я та не сприятиме сумлінності виконання ними своїх службових обов`язків. І навпаки, засуджені отримають аргумент для обґрунтування можливості вчиняти агресивні дії до працівників колонії через відсутність адекватної відповіді держави.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений та його захисник, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.65 КК, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, зокрема у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, системний аналіз статей 407, 420 та 421 КПК указує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку, а в решті випадків - у формі ухвали.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.

В той же час, доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання колегія суддів вважає обґрунтованими.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 345 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, суд першої інстанції вказав, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його поведінку, який раніше неодноразово судимий, на момент вчинення даного злочину попередні судимості в установленому порядку не зняті та не погашені, негативно характеризується за місцем відбування покарання, на обліку лікарів психіатра і нарколога не перебуває. Обставину, яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття; обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочину.

Не погоджуючись з видом та розміром покарання, що визначений судом за цим законом України про кримінальну відповідальність, прокурор оспорює наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття.

Апеляційний суд погоджується з позицією прокурора щодо недоведеності цієї обставини.

Так, щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Разом із тим, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження вчинення ОСОБА_7 зазначених дій.

Крім того, щире каяття саме по собі не може бути визнано фактором, що істотно знижує суспільну небезпеку скоєного, або вказує на можливість виправлення цього обвинуваченого з призначенням покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією відповідної статті, частини статті закону про кримінальну відповідальність, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження та дані про його особу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , як в ході досудового розслідування, так й під час судового розгляду не визнавав своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину. Вину визнав лише під час останнього слова.

На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого, який раніше неодноразового судимий. На час вчинення кримінального правопорушення відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК. Окрім того про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення свідчать його обставини, а саме те, що ОСОБА_7 застосував насильство до працівника колонії після відбуття покарання, що вказує про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Також апеляційний суд зважує на відомості про особу обвинуваченого, який за місцем відбування покарання характеризується негативно, допускав порушення режиму відбування покарання та неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності; перебуває на обліку у психіатра медичної частини установи з діагнозом: порушення психіки та поведінки внаслідок вживання опіатами.

Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає, що наведені обставини переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 схильний до протиправної поведінки та вчинення умисних кримінальних правопорушень, і антисоціальна спрямованість його особи є стійкою. Більше того, неодноразове реальне відбування покарання у виді позбавлення волі не призвело до позитивних змін в його особистості і не забезпечило його подальшої законослухняної поведінки.

При цьому, суд не навів у вироку належного мотивування щодо достатності застосування до обвинуваченого мінімального покарання у виді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин вирок суду першої інстанції необхідно скасувати в частині призначення покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК в межах цієї санкції, проте не в мінімальній межі, та остаточно визначити покарання на підставі ч.1 ст.71 КК, цебто до покарання, призначеного за новим вироком, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вирок суду першої інстанції щодо вирішення питань процесуальних витрат та речових доказів не оскаржується.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу першого прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 28.08.2015, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців 20 днів.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироку законної сили - 23.05.2023.

Зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення з 22.07.2022 до моменту набрання вироком законної сили - 23.05.2023.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4