Рівненський апеляційний суд
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000034 від 21.02.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року задоволено клопотання начальника СВ ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 травня 2023 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що правова кваліфікація у вказаному кримінальному провадженні є невірною, а підозра про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення - необґрунтованою, оскільки підозрювані у свої показаннях заперечили наявність у будь-кого з їхньої групи умислу заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень чи смерті, а висновок судової експертизи щодо встановлення причини смерті особи на даний час відсутній, у зв`язку з чим вважає, що сам по собі факт нанесення численних ударів не свідчить про умисел на вбивство.

Зазначає, що ризики, наведені в клопотанні слідчого, не доведені, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження. Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується лише тяжкістю можливого майбутнього покарання, однак судом не враховано, що підозрюваний хоч має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, однак жодного разу за межами України не перебував, родичів в інших країнах, а також в інших областях України не має, також у зв`язку з введенням та продовженням воєнного стану ОСОБА_6 перебуває на обліку в Рівненському об`єднаному міському ТЦК та СП Рівненської області . Наголошує, що оскільки на даний час всі підозрювані, потерпілий, свідки допитані, з підозрюваними проведено слідчі експерименти, тому ризик незаконного впливу на вказаних осіб відсутній.

Вказує, що слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, оскільки підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за місцем проживання, навчання характеризується позитивно, зі слів сусідів, вчителів та однолітків вбачається, що він є неконфліктною особою, неодноразово приймав участь у змаганнях з баскетболу, футболу та легкої атлетики, шкідливих звичок немає.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , з мотиву помсти останньому, після спільного вживання міцних алкогольних напоїв та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ініціював та досяг усної домовленості з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо незаконного викрадення ОСОБА_9 , примусового вивезення його за межі населеного пункту для заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Для здійснення вказаного задуму, вищезазначені особи, шляхом застосування фізичного насильства, здійснили незаконне відкрите викрадення ОСОБА_9 , вивели його з будинку, помістили в багажне відділення автомобіля марки «Opel Vectra» та перевезли за межі населеного пункту, де ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 низку ударів руками та ногами в голову, свідомо допускаючи можливість заподіяння смерті останньому.

Також, пізніше перевізши ОСОБА_9 на відкриту ділянку місцевості, яка знаходиться біля церкви, інші учасники злочину, які перебували у змові з ОСОБА_6 , завдали комплекс тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, від яких ОСОБА_9 перебував у безпорадному стані, був позбавлений можливості самостійно пересуватись та помер на місці події.

22 лютого 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.3 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів. З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків та інших наданих суду матеріалів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність підозрюваного до даного злочину.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, мотивував тим, що ризики, вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено.

Також встановлено, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 років до 15 років або довічним позбавленням волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

І, хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Також, встановлено, що підозрюваний є студентом, не працює, особи, які б перебували на його утриманні, відсутні, що вкотре підтверджує наявність вказаного ризику.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд прийшов до висновку, що він також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_6 , в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може чинити тиск на родичів загиблого та неповнолітнього свідка ОСОБА_14 з метою схилити їх до зміни або дачі неправдивих показів.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи захисника в інтересах підозрюваного щодо наявності міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик з місця проживання та навчання, відсутності судимостей тощо беруться до уваги, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, дані обставини не завадили останньому вчинити вказані злочини.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатньо для запобігання зазначених ризиків.

Крім того, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, тому апеляційна скарга захисника, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000034 від 21.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3