Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006702 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Новоросійська, Російська Федерація,

громадянина України, що був зареєстрований та проживав за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 2 квітня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2020 ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення, не вказав у вироку, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Також, посилаючись на п.2 ч.1 ст.415 КПК України, вказує, що вирок ухвалено незаконним складом суду, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, 12.11.2019 прокурор заявив відвід складу суду з тих підстав, що існують обставини, які очевидно викликають сумнів у неупередженості суддів колегії, які порушили загальні засади кримінального провадження, зокрема, законність, змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність. Колегія суддів всупереч вимогам ст.350 КПК України поза межами судового провадження вирішувала та задовольняла клопотання сторони захисту про допит у майбутніх судових засіданнях свідків сторони захисту, обминаючи процедуру їх подання та вирішення в судовому засіданні після заслуховування думки інших учасників судового провадження, у тому числі прокурора та потерпілої, тим самим порушуючи право сторони обвинувачення на обговорення вказаних клопотань та висловлення своєї позиції. Ці обставини прокурор виявив під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, які містять журнали судових засідань, клопотання сторони захисту, подані поза межами судового провадження, та судові повістки про виклик як свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які стороною захисту отримувались заздалегідь до заявлення та вирішення відповідних клопотань. Незважаючи на заперечення прокурора, суд допитав як свідків ОСОБА_13 , а також ОСОБА_14 , яка була присутня в попередніх судових засіданнях. Обговорюючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про допит ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , процесуальний статус яких як свідків суд вирішив заздалегідь, суд не взяв до уваги, що під час досудового розслідування сторона захисту питання про допит ОСОБА_14 не порушувала і що до клопотання обвинуваченого не було надано доступ стороні обвинувачення та потерпілій, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Колегія суддів, приймаючи рішення про допит як свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , виявила упереджень, оскільки не врахувала заперечення прокурора, що перед судовим засіданням у приміщенні суду захисник повідомляв цим особам обставини кримінального правопорушення, а саме, день та час вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину. В подальшому суд використав показання цих свідків, які є недопустимими доказами. А в судовому засіданні 27.09.2019 головуючий не повідомив сторін кримінального провадження про заміну секретаря судового засідання ОСОБА_18 на ОСОБА_19 та не роз`яснив право відводу, чим порушив права сторони обвинувачення. У задоволенні цієї заяви про відвід, як вважає прокурор, суд незаконно відмовив.

Додатково вказує, що про необ`єктивність та упередженість суду на користь сторони захисту свідчить те, що суд проігнорував клопотання прокурора в судовому засіданні 26.03.2020 про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчувався 02.04.2020, мотивуючи тим, що на 31.03.2020 заплановано судові дебати. Тобто суд, не виходячи до нарадчої кімнати, заздалегідь оцінив докази і прийняв рішення про виправдання ОСОБА_7 та скасування запобіжного заходу, а також обмежив сторону обвинувачення у допиті свідка ОСОБА_20 .

Систематичність неправомірних, як на думку прокурора, дій колегії суддів унеможливлювала їх участь під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, прокурор вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону те, що суд не зазначив у вступній частині вироку як сторону кримінального провадження прокурора ОСОБА_21 , яка входить до складу групи прокурорів, і рід занять ОСОБА_7 у будівельній сфері.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку зі смертю обвинуваченого; доводи захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та скасування вироку, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_22 , вчиненому за наступних обставин.

20 серпня 2018 року в період з 05 години 30 хвилин до 06 години ОСОБА_7 знаходився на 14 лінії лісопаркової зони селища Пуща-Водиця у м. Києві, приблизно в 10 метрах від приватного будинку АДРЕСА_1 , де зустрів ОСОБА_22 .

У цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_22 на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, стався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 завдав останній численні удари кулаками в голову, обличчя та по тулубу, після чого у нього виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_22 .

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті та бажаючи їх настання, дістав із задньої кишені джинсів ніж та завдав ним ОСОБА_22 один удар в нижню щелепу зліва, чим спричинив сліпе колото-різане поранення обличчя. Після цього ОСОБА_7 , завдаючи удари руками та ногами в голову та по тулубу, спричинив ОСОБА_22 тілесні ушкодження у виді синців в області правої половини обличчя, на спинці носа, з переходом на його праву бічну поверхню, з множинними саднами, на повіках лівого ока, з переходом на виличну ділянку, на нижній щелепі в проекції тіла зліва та справа, садно на шкірі верхньої губи зліва, численні забійні рани та синці на слизових оболонках губ, крововиливи на язику, травматичну ампутацію на нижній щелепі 1-го зуба зліва та 1-3 зубів справа, на верхній щелепі 1-3 зубів справа, багатоуламкові переломи кісток носа, з повним відривом їх від хрящів, крововиливи м`яких тканин голови зі сторони внутрішньої поверхні, а саме в лобно-тім`яній ділянці по центру, в лобно-скроневій ділянці справа, в потиличній ділянці по центру та справа, в потиличній ділянці зліва, нерівномірно виражені обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи по випуклій та базальній поверхням усіх часток обох півкуль головного мозку, діапедезні крововиливи в стовбурному відділі головного мозку, кров у шлуночках головного мозку, набряк-набухання головного мозку.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які сформували закриту черепно-мозкову травму, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_22 , остання померла на місці.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).

Виправдуючи ОСОБА_7 по пред`явленому обвинуваченню, суд, пославшись на положення кримінального процесуального закону та Конституції України, встановив істотні порушення прав і свобод людини, а також вимог КПК України, якими регламентовано порядок проведення слідчих дій, і на підставі ст.ст.86, 87 КПК України визнав недопустимими доказами дані в протоколі огляду місця події від 21.08.2018 - домоволодіння, де проживав обвинувачений, розцінивши цю слідчу дію як обшук, речові докази - одяг і предмети, які вилучались при проведення цієї слідчої дії, і, як наслідок, висновки експертів, об`єктами дослідження яких були вказані речові докази. Також суд на підставі ч.7 ст.97 КПК України визнав недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 - співробітників оперативного підрозділу поліції, в присутності яких ОСОБА_7 розповідав про обставини нібито вчиненого ним вбивства, відеозапис, зроблений з використанням мобільного телефону, коли ОСОБА_7 розповідає про ці обставини працівникам поліції, протокол огляду предмета від 05.02.2019 - диска з відеозаписом.

Крім того, суд не взяв до уваги експертний висновок психофізіологічного дослідження достовірності показань від 23.10.2018 і показання свідка ОСОБА_26 , яка робила дослідження.

Решта доказів, як зазначив суд у вироку, не доводять винуватість ОСОБА_7 , а лише підтверджуються факт вбивства ОСОБА_22 .

Згідно з п.2 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо його ухвалено незаконним складом суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції необґрунтованою.

У задоволенні заяви прокурора про відвід всьому складу суду, в якому він викладав обставини, аналогічні тим, що містяться в апеляційній скарзі, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2019 відмовлено (т.1 а.с.185-189, 204-205). Обґрунтовуючи це рішення, суд послався на п.«d» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що і свідків обвинувачення. Що ж стосується не повідомлення про заміну секретаря судового засідання та не роз`яснення права відводу новому секретарю, то суд не погодився з тим, що це свідчить про його упередженість при розгляді кримінального провадження.

Щодо доводів у заяві прокурора про відвід колегія суддів зауважує, що після постановлення вказаної ухвали прокурор скористався своїм правом на відвід секретарю судового засідання ОСОБА_19 , у задоволенні якого суд також відмовив (т.4 а.с.206-207). Прокурор мотивував відвід нібито упередженістю секретаря, який не підшиває окремий журнал судового засідання після кожного судового засідання, тобто абсолютно надуманими підставами.

Згідно з ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, що про постановляється ухвала.

Доводи прокурора про те, що суд всупереч вимогам ст.350 КПК України без подання клопотання стороною захисту, заслуховування думки учасників судового провадження та прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання у спосіб, не передбачений законом, заздалегідь вирішив питання про допит свідків, не відповідають дійсності.

В судовому засіданні 10.05.2019 до початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про допит як свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Аналогічне клопотання було подано захисником ОСОБА_6 (т.1 а.с.159, 160). Суд розглянув клопотання відповідно до вимог ст.350 КПК України. Присутні в судовому засіданні прокурор ОСОБА_21 і потерпіла ОСОБА_28 не заперечували проти задоволення клопотання, у зв`язку з чим суд ухвалив вирішити питання про допит цих осіб як свідків у разі забезпечення їх прибуття в судове засідання стороною захисту. При цьому суд зазначив, що повістки про виклик свідків будуть вручені захиснику.

З приводу доводів прокурора, що суд не здійснив доступ стороні обвинувачення та потерпілій до цього клопотання обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом не передбачено таку процесуальну дію суду, як доступ до клопотання. Прокурор мав можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження і реалізовував це право досить активно.

Згідно з ч.1 ст.65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були понятими під час огляду місця події, про що прокурору достеменно відомо. Отже, їм були відомі обставини проведення відповідної слідчої дії, дані, отримані в результаті якої, в подальшому суд визнав недопустимими доказами.

А тому міркування прокурора про те, що цих осіб суд самостійно наділив процесуальним статусом свідків і що вони не можуть бути свідками тому, що не вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування, є його суб`єктивною інтерпретацією вимог кримінального процесуального закону.

Обговорювалося клопотання обвинуваченого про допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 і в судовому засіданні 05.07.2019 (т.4 а.с.91-92). Хоча це не знайшло свого відображення в журналі судового засіданні, проте зафіксовано на технічному носії інформації. Як повідомив головуючий, після судового засідання прокурор і захисник отримають повістки для вручення, відповідно, свідкам сторони обвинувачення і сторони захисту, що в подальшому і відбулося (т.4 а.с.93-96, 99-107).

Згідно з ч.4 ст.352 КПК України кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду.

Висловлюючи заперечення в судовому засіданні 16.09.2019 проти допиту як свідка матері обвинуваченого ОСОБА_14 , прокурор повідомив, що вона була учасником процесуальних дій під час досудового розслідування і була присутня в судовому засіданні, а тому не може бути допитана як свідок. Разом з тим, в подальшому суд з`ясував, що ОСОБА_14 була присутня в залі суду під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу в ході досудового розслідування та під час підготовчого судового засідання, тобто не під час судового розгляду. А тому жодних перешкод для її допиту у суду не було. Захисник надав докази, що подавав слідчому клопотання про допит як свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , яке слідчий навіть не розглянув (т.4 а.с.134).

Оскільки в це судове засідання сторона захисту забезпечила прибуття ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , суд, заслухавши думку всіх учасників судового провадження, задовольнив клопотання про їх допит як свідків.

Аналогічним чином було вирішено питання про допит як свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_27 після забезпечення їх прибуття захисником у судове засідання 10.10.2019. Клопотання про допит цих осіб захисник подав 27.09.2019, і його копію прокурор отримав того ж дня (т.4 а.с.164).

Твердження прокурора про те, що він заперечував проти допиту свідка ОСОБА_12 , про що нібито вказано в журналі судового засідання, є надуманими. Журнал судового засідання від 27.09.2019, на який прокурор посилається в апеляційній скарзі, таких даних не містить, як і аудіозапис. До того ж, на початку судового розгляду, вирішуючи питання про обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження, прокурор ОСОБА_21 не вказала конкретні прізвища свідків обвинувачення, яких необхідно допитати. А в судовому засіданні 06.06.2019 прокурор ОСОБА_8 на запитання суду про те, показання яких свідків містять доказову інформацію, відповів, що показання всіх свідків, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, мають певне доказове значення, і якщо суд обмежить сторону обвинувачення в їх допиті, в апеляційній скарзі прокурор буде посилатись на це. ОСОБА_12 зазначена в реєстрі матеріалів досудового розслідування, тобто її процесуальний статус як свідка був визначений не судом, а органом досудового розслідування, і на її допиті наполягала сторона обвинувачення.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримав загальних засад кримінального провадження, у тому числі змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А тому жодних підстав для визнання заяви прокурора про відвід всьому складу суду обґрунтованою немає.

Не погоджується колегія суддів і з рештою доводів прокурора про нібито необ`єктивність та упередженість суддів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Не розгляд судом клопотання про продовження строку тримання під вартою, враховуючи те, що до наступного судового засідання не закінчився строк дії попередньої ухвали, лише свідчить про раціональне використання судом процесуального часу, а не прийняте нібито заздалегідь рішення про виправдання ОСОБА_7 .

Під час судового провадження в суді першої інстанції суд всіляко сприяв стороні обвинувачення в допиті свідків. І, зважаючи на ту кількість допитаних свідків сторони обвинувачення, доводи прокурора, який не забезпечив явку свідка ОСОБА_20 упродовж майже 11 місяців і не проконтролював виконання ухвали суду про його привід, про обмеження його прав є безпідставними.

Відсутність у вступній частині вироку даних про прокурора ОСОБА_21 , яка входить до складу групи прокурорів, і роду занять ОСОБА_7 у будівельній сфері не перешкодили і не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. До того ж, ніяких доказів про рід занять обвинуваченого, який не був офіційно працевлаштований, матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до вимог п.5 ч.1, ч.7 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо під час судового провадження помер обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Обвинувачений ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 666 від 09.09.2022, виданим Бучанським районним відділенням Київського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідно до копії актового запису про смерть № 172 від 13.09.2022, складеного виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області (т.6 а.с.62, 63).

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про необхідність скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, щодо якої здійснюється це провадження, крім випадків, коли воно є необхідним для реабілітації померлого, по суті означає припинення процесуальної діяльності щодо встановлення винуватості особи у вчиненні певного злочину, відмову держави від притягнення її до кримінальної відповідальності та призначення їй покарання. Припинення кримінального переслідування особи, яка померла, дозволяє уникнути надмірного витрачання ресурсів держави, адже продовження такого переслідування виключно заради формального визнання померлого винуватим у вчиненні злочину, як правило, не має жодного практичного сенсу.

Такі висновки містяться в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 761/33482/16-к, від 01.03.2023 у справі № 759/11932/18.

За змістом ст.417 КПК України при вирішенні питання про закриття кримінального провадження суд апеляційної інстанції скасовує лише обвинувальний вирок чи ухвалу. Вказана норма не передбачає скасування виправдувального вироку.

Враховуючи те, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок, такий вирок згідно з ст.417 КПК України не може бути скасований у зв`язку зі смертю особи, яку виправдали. У той же час відповідно до вказаної норми, встановивши під час апеляційного розгляду, що обвинувачений помер, апеляційний суд уповноважений закрити кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 2 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки обвинувачений помер.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3