МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/134/22
Провадження №1-в/945/46/23
Ухвала

08 травня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання в.о. начальника Миколаївського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року набрав законної сили 09 березня 2022 року.

ОСОБА_3 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року набрав законної сили 09 березня 2022 року.

18 липня 2022 року в.о. начальника Миколаївського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з клопотанням про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_3 , оскільки у вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.02.2022 не застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України.

У судове засідання представник органу пробації не з`явився без повідомлення причин.

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Прокурор, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду подання, у судове засідання не з`явився. 08.05.2023 подав на адресу суду заяву про розгляд подання за його відсутністю.

Розглянувши подання та дослідивши матеріали додані до подання, суд дійшов такого.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу

З матеріалів доданих до подання вбачається, що ОСОБА_3 засуджено 04 лютого 2022 року за злочин, вчинений ним 14.09.2020 та 04 лютого 2022 року за кримінальний проступок, вчинений ним восени 2021 року.

Отже, відносно ОСОБА_3 04 лютого 2022 року постановлено два вироки і в жодному з них не вирішено питання про призначення остаточного покарання.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК.

Об`єднана палата виходить з того, що самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК не передбачає самостійного виконання вироків. Системне тлумачення закону про кримінальну відповідальність дає підстави для висновку, що в основу рішення про те, чи може суд при призначенні покарання за сукупністю злочинів, якщо про один із них стало відомо після ухвалення вироку, яким особу засуджено до покарання від відбування якого її звільнено з іспитовим строком, призначити остаточне покарання та звільнити від його відбування з іспитовим строком мають бути покладені засади, визначені статтями 11, 50 КК, механізми реалізації яких закладені в нормах, передбачених статтями 65-87 КК, зокрема і ст. 75 цього Кодексу. Логіка закону про кримінальну відповідальність у цьому контексті полягає в тому, що призначення покарання особі, яка вчинила більше одного злочину, за жоден із яких вона не була притягнута до відповідальності до ухвалення вироку, має передбачати оцінку всієї сукупності злочинів, вчинених до ухвалення вироку, оскільки така сукупність визначальною мірою характеризує ступінь суспільної небезпечності як винуватої особи, так і вчинених нею злочинів, належна оцінка чого є передумовою обрання як форми реалізації кримінальної відповідальності, так і належного заходу кримінально-правового впливу. У свою чергу, штучний розрив такої сукупної оцінки злочинів, наслідком якого є ізольована їх оцінка за різними вироками, якщо про один із них стало відомо після ухвалення першого вироку, яким винуватого засуджено до покарання від відбування якого звільнено з іспитовим строком, вочевидь, не узгоджується із логікою закону про кримінальну відповідальність щодо кримінально-правової оцінки злочинних діянь та винуватої особи в контексті положень статей 50, 65, 75 КК. Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням

є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини). Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання. Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів. При цьому слід виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

За викладених обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити остаточне покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та звільнити його від відбування остаточного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання в.о. начальника Миколаївського районного відділу № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно засудженого ОСОБА_3 , - задовольнити.

У порядку, визначеному п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання (за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у виді двох років обмеження волі) більш суворим (за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі), у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1

08.05.2023