Номер провадження: 11-кп/813/648/23
Справа № 946/6162/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового

засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілого : ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000311 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 08.06.2022 приблизно об 11:30 год., знаходячись в приміщенні магазину «Твій Дім», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_9 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, штовхнув ОСОБА_9 , від чого останній впав на підлогу, після чого ОСОБА_8 наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя ОСОБА_9 справа, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та правому ліктьовому суглобі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2022 року змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Вказує, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання, оскільки покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначені покарання, суд першої інстанції виходив з того, що призначення більш м`якого покарання, ніж громадські роботи, буде недостатнім для його виправлення.

Однак судом першої інстанції не було враховано те, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 , яка на даний час знаходиться в Англії, де працює за контрактом.

У нього на утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що дружина перебуває за кордоном, він займається вихованням дитини.

Також зазначає, що судом не було враховано стан його здоров`я згідно даних медичних обстежень за червень 2022 року.

Враховуючи, що у нього на утриманні перебуває малолітня донька, стан його здоров`я, те, що раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, працює за наймом, вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде необхідним, справедливим та достатнім для здійснення відповідних висновків та виправлення.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 вказав на те, що апеляційний суд має діяти в межах закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Частина 1ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом у на підставі ст. 381,382 КПК у спрощеному порядку без виклику учасників судового провадження.

У матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_8 про те, що він згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права на апеляційне оскарження та згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового засідання.

Вказана заява підписана також захисником ОСОБА_7 ( а.п. 13).

Матеріали справи містять відповідну заяву потерпілого ОСОБА_9 про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку ( а.п. 14).

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює правильність застосування судом положень ст. 381, 382 КПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із вироком суду в частині призначеного покарання.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог обвинуваченого в частині призначеного покарання.

Обвинувачений в апеляційній скарзі посилається на те, що призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Як слідує із вироку, обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції , як видно, прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого , зокрема те , що він на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не належить до осіб з інвалідністю. Взято до уваги наявність обставин , що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді громадських робіт в нижніх межах санкції, що на думку суду буде достатнім для досягнення мети покарання.

Суд першої інстанції прийняв до уваги всі відомості про особу обвинуваченого, які були надані у його розпорядження , з яких вбачається, що ОСОБА_8 одружений, офіційно не працює, раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце фактичного проживання, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин , що обтяжують покарання.

Сукупність цих обставин, як видно дали суду підстави для призначення покарання у виді громадських робіт строком 80 годин, що є наближеним до мінімальної межі санкції ч.1 ст. 125 КК для даного виду покарання, і не є найбільш суворим покаранням, передбаченим санкцією цієї статті.

Свої висновки суд першої інстанції належним чином мотивував.

Суд апеляційної інстанції погоджується із цим висновком і вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушень, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, не буде «особистим надмірним тягарем для особи».

До апеляційної скарги обвинувачений надав матеріали та зазначив обставини , які не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Колегія суддів дослідила додаткові матеріали , що були надані обвинуваченим, та приходить до висновку, що вони не переконують у тому , що суд при призначенні покарання не дотримався вимог ст. 50, 65 КК України і що призначене судом покарання є явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Наявність у обвинуваченого малолітньої дитини, та перебування його дружини за кордоном, не можна визнати обставинами, які тісно пов`язані зі злочином та знижують ступінь небезпечності посягання обвинуваченого на здоров`я потерпілого, чи які перешкоджають відбуванню покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом не встановлено підстав на підтвердження належності обвинуваченого до вищевказаних категорій осіб, а тому жодних застережень для відбування ним такого виду покарання як громадські роботи не було встановлено.

Додані до апеляційної скарги медичні документи не містять висновку про те, що за станом здоров`я обвинувачений відноситься до осіб, яким не може бути призначене покарання у виді громадських робіт чи яким протипоказані певні види робіт, які можуть бути встановлені як громадські роботи відповідно до ст. 56 КК.

Матеріали провадження, зокрема і ті, що додані до апеляційної скарги не підтверджують, що обвинувачений офіційно працевлаштований.

На думку колегії суддів, у цьому конкретному випадку суд, враховуючи вимоги статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_8 покарання, яке відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого, а також принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість не має. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки суду і доводили необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання , в апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначені.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання з підстав зазначених в апеляційній скарзі зміні не підлягає.

Керуючись ст. 50, 65 КК , ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч. 2 КПК України , апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4