ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1034/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/992/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125, ч.ч.2, 3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 26 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високопілля Валківського району Харківської області, громадянина України, із повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.05.2007 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік;

- 24.10.2007 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки;

- 22.05.2008 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.1 ст.187, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 03.03.2012 за відбуттям строку покарання;

- 12.10.2012 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки;

- 14.05.2014 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ст.395, ч.1 ст.125, ч.4 ст.296, ст.70,71 КК України на 7 років позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 07.04.2020 за відбуттям строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований на підставі ухвали слідчого судді від 13.05.2021 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня фактичного затримання, тобто з 11.05.2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.05.2021 року до 26.05.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим вироком встановлено, що 07.06.2020 близько 01:00 год. ОСОБА_10 разом із своїм сином ОСОБА_11 та знайомим ОСОБА_12 перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де чекали на племінника ОСОБА_13 .

В цей час ОСОБА_14 побачив ОСОБА_7 , з яким у нього склалися неприязні стосунки на ґрунті конфлікту, що стався між ними 06.06.2020 близько 22:00 біля магазину «Центральний» в с. Високопілля, в зв`язку з чим у ОСОБА_7 виник прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , реалізуючи який зайшов до свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де на кухні взяв зі столу ніж, після чого вийшов на вулицю, де знаходився ОСОБА_10 , в бік якого почав замахуватись правою рукою, в якій тримав ніж. ОСОБА_10 , в свою чергу, почав відхилятись тулубом, намагаючись уникнути удару та відступати назад, перечепився через камінь, який лежав на землі, впав, опинившись в положенні лежачи на правому боці.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , тримаючи ніж в правій руці, наніс ОСОБА_15 зверху вниз три удари, а саме: два удари в область лівого плеча та один удар в область лівого ліктьового суглобу, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження: колото-різані рани, що розташовані на лівому плечі у верхній третині, по задній поверхні, по внутрішній поверхні лівого плеча, у нижній третині, та у ділянці ліктьового суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 18.09.2020 близько 09:00 год. ОСОБА_7 проходячи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_16 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаючи, що власник домоволодіння перебуває в м. Харкові, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через неогороджену частину проник до території домоволодіння, де шляхом пошкодження навісного замка воріт гаража, проник до його середини, звідки діючи повторно, почав викрадати майно, що належить потерпілому. а саме: спортивний велосипед синього кольору з надписом на рамі «АХЕ», вартістю 150 грн., гайковий ключ 50x55, вартістю 125 грн., гайковий ключ 41x46, вартістю 80 грн., гайковий ключ 46x30, вартістю 80 грн., гайковий ключ 36x32, вартістю 60 грн., гайковий ключ «Chrome-Vanadium», вартість якого не визначена, гайковий ключ НОМЕР_1 , вартістю 7,50 грн., гайковий ключ «Chrome-Vanadium», вартість якого не визначена, гайковий ключ 17x14, вартістю 7,50 грн., гайковий ключ 12x10, вартістю 7,50 грн.,10 гайкових ключів різного розміру, вартість яких не визначена, 9 трубчастих гайкових ключів різного розміру, вартість яких не визначена, кувалду без рукоятки, вартістю 40 грн., сокиру без рукоятки, вартістю 35 грн., зубило металеве, вартістю 16 грн., двоє металевих дверцят піддувала, вартістю кожне 135 грн., струбцина металева з різьбою, вартість якої не визначена, металеві кліщі, вартістю кожне 35 грн., металобрухт вагою 19.750 кг, вартістю 67,30 грн., металобрухт вагою 18.250 кг, вартістю 63,87 грн. В цей час ОСОБА_17 , яка проживає по сусідству, а саме по АДРЕСА_3 , побачила відкриті ворота гаража ОСОБА_16 та запитала, чи є хтось в ньому, на що почула відповідь та впізнала голос ОСОБА_7 .

З метою припинити намагання ОСОБА_7 протиправно заволодіти майном ОСОБА_16 та з метою попередження вчинення злочину, ОСОБА_17 зробила йому зауваження, незважаючи на що, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його викрито у вчиненні злочину, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений вже на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи та достовірно розуміючи, що з цього моменту діє відкрито для ОСОБА_18 , не реагуючи на її словесні зауваження, продовжив свої дії, а саме зібрав вище перелічене майно, склав на велосипед та разом з викраденим майном покинув територію домоволодіння ОСОБА_16 йдучи по прилеглій території. ОСОБА_18 , побачивши ОСОБА_7 , який йшов разом з викраденим майном, знову зробила йому зауваження з метою зупинення його протиправних дій. Але ОСОБА_7 , ігноруючи зауваження, не зупинив свої протиправні дії та разом з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальних збитків на суму 1079,74 грн.

Крім того, 07.05.2021 близько 15:15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , побачив як потерпіла ОСОБА_19 тримає у правій руці належний їй гаманець, який визначив як об`єкт злочинного посягання. Після чого, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, відкрито, підійшовши ззаду потерпілої, ухопившись двома руками за гаманець, який вона тримала у правій руці, висмикнув його шляхом ривка, заволодівши гаманцем ОСОБА_19 , у якому знаходились готівкові кошти у розмірі 3000 грн. купюрами номіналом по 500 грн. В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_19 матеріальну шкоду на суму 3 000 грн.

Крім того, 11.05.2021 близько 14:00 год. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_20 , поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням у її житло, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи навмисно із корисливих мотивів, з метою власної наживи, маючи при собі складний металевий ніж, з темною рукояткою, прибув за місцем проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_5 .

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 став на лавку біля паркану домоволодіння та покликав ОСОБА_20 за двір, на що вона вийшла на вулицю та побачила перед собою раніше їй знайомого ОСОБА_7 , який попросив її винести йому води.

Повернувшись з подвір`я домоволодіння із водою, ОСОБА_20 почула від ОСОБА_7 вимогу дати йому гроші, на що відмовила, в зв`язку з чим ОСОБА_7 , продовжуючи злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_20 , витягнув з кишені своєї куртки та демонструючи їй складний металевий ніж, з чорною рукояткою, без дозволу потерпілої незаконно проник на територію її домоволодіння, зайшовши у двір через відчинену хвіртку та попрямував до будівлі літньої кухні.

В цей час ОСОБА_20 намагалась зупинити злочинні дії ОСОБА_7 , але він, демонструючи їй складний металевий ніж з темною рукояткою, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, штовхнув її, в результаті чого потерпіла впала на землю та вдарилась великим пальцем правої руки та головою об короб дверей літньої кухні.

Після чого, зайшовши в приміщення літньої кухні, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи навмисно, із корисливих мотивів, з метою власної наживи, реалізуючи свій злочинний умисел, демонструючи ОСОБА_20 складний металевий ніж, з темною рукояткою та погрожуючи їй застосуванням насильства небезпечного для її життя та здоров`я, а саме зрізати нігті та вбити, вимагав дати йому гроші. Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_20 дістала із шафи гаманець та передала ОСОБА_7 100 грн.

В цей час ОСОБА_7 помітив в шафі гроші, які лежали в згортку, під погрозою нанесення тілесних ушкоджень, лезом ножа, який тримав в руках, наказав ОСОБА_20 віддати йому ці гроші. Потерпіла ОСОБА_20 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 , як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, передала до його рук гроші в сумі 7500 грн. Після чого ОСОБА_7 місце вчинення злочину покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на суму 7600 грн. та тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому першого пальця правої кисті та забою м`яких тканин лівої тім`яної ділянки.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Валківського районного суду Харківської області від 26.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, із конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, із конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 , не застосовував положення ст.69 КК України, але призначив обвинуваченому за ч. 3 ст. 187 КК України лише основне покарання без додаткового у виді конфіскації майна. Тобто, як зазначає апелянт, судом першої інстанції не було застосовано закон України, який підлягає застосуванню, оскільки санкцією ч. 3 ст. 187 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке не було застосовано судом.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого та його захисника щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої апеляційної скарги, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, а також не застосував закон України, який підлягає застосуванню.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання, за яким характеризується формально посередньо, має власне житло, офіційно не працює, утриманців не має, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, за останнім вироком відбув повністю призначене покарання. Зі слів обвинуваченого, вчинив кримінальні правопорушення через скрутне матеріальне становище.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, у відповідності до положень ст.66 КК України, суд враховув визнання вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання, передбаченою ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст.ст.50, 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням фактичних обставин кримінальних провадження та відомостей про особу обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Разом з цим, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що є підставою для скасування вироку з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.187 КК України, а саме не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до положень ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, а також за правилами ст.ст.70, 72 КК України, суд першої інстанції не призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна, хоча санкцією ч.3 ст. 187 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

При цьому, з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції не застосовувалися положення ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.187 КК України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Проте, судом першої інстанції не приділено належної уваги фактичним обставинам кримінального провадження та відомостям про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово звільнявся від відбуття покарання за попередніми вироками з випробуванням та відбував покарання у виді позбавлення волі, але на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, в тому числі тяжкі і особливо тяжкі злочини проти власності, а також вчинив кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, тобто при обтяжуючих покарання обставинах.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 є працездатною особою, суспільно-корисною працею не займається, офіційного заробітку та міцних соціальних зв`язків не має, останній раз засуджений вироком Валківського районного суду Харківської області від 14.05.2014 року за ст.395, ч.1 ст.125, ч.4 ст.296, ст.ст.70,71, що характеризує обвинуваченого як особу схильну до вчинення злочинів та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 .

Наведене беззаперечно негативно характеризує особу ОСОБА_7 , тому колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про занадто м`яке покарання, яке призначено оскаржуваним вироком ОСОБА_7 .

Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, необхідність застосування більш суворого покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.125, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України.

Дослідженням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, на психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, утриманців не має, має постійне місце мешкання, за яким характеризується формально посередньо, офіційно не працевлаштований.

Вчинені кримінальні правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку (ч.2 ст.125 КК України), тяжких злочинів (ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України) та особливо тяжкого злочину (ч.3 ст.187 КК України).

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховую визнання вини.

Обставиною, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів прокурора щодо неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів, керуючись вимогами ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі за ч.2 ст.125 КК України та у виді позбавлення волі за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України в мінімальних межах, передбачених санкціями Цього закону.

Крім того, колегія суддів, з урахуванням відсутності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, ОСОБА_7 необхідно призначити за ч.3 ст.187 КК Українидодаткове покарання у виді конфіскації усього майна, що є власністю обвинуваченого.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити за правилами ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається..

Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 26 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок Валківського районного суду Харківської області від 26 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді