1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/825/23 1-кс/335/1105/2023
25 квітня 2023 року м. Запоріжжя
Слідчий звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.
В ході бесіди, ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_8 , про те, що він перебуваючи на посаді директора шахрайським шляхом заволодівав грошовими коштами підприємства, у якому одним із засновників є його знайомий ОСОБА_9 , та повідомив, що син ОСОБА_9 , - ОСОБА_10 , у зв`язку з шахрайськими діями ОСОБА_8 , звернувся до осіб, які на його думку мають вплив у кримінальному середовищі в місті Запоріжжя та займаються вимаганням грошових коштів.
Під час бесіди з ОСОБА_8 , який почав заперечувати свою причетність до будь-яких шахрайських дій, ОСОБА_7 , використовуючи власну фізичну перевагу, з метою демонстрації своєї сили та намірів наніс декілька ударів рукою в обличчя потерпілого, чим згідно висновку спеціаліста №1414/с від 10.09.2022, завдав синець у правій підочній ділянці, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Далі, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, в умовах воєнного стану, висунув незаконну, протиправну вимогу до ОСОБА_8 , про передачу на його користь грошових коштів у сумі 20 000 доларів США для вирішення неіснуючої проблеми потерпілого з ОСОБА_10 , та особами до яких він начебто звернувся.
Вказану безпідставну вимогу ОСОБА_7 , супроводжував усними погрозами завдання йому тяжких тілесних ушкоджень, які ОСОБА_8 , сприймав як реальні.
У зв`язку з відсутністю грошових коштів у потерпілого, ОСОБА_7 , так їх і не отримавши вийшов з приміщення офісу, при цьому попередивши ОСОБА_8 , про те що борг за ним залишається і до вказаної розмови вони повернуться, коли у останнього з`явиться можливість його повернути.
20.04.2023 по вказаному кримінальному провадженню повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім цього на причетність до вказаного кримінального провадження перевіряється ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою з числа близького спілкування підозрюваного, та згідно матеріалів кримінального провадження є охоронцем підозрюваного.
Посилаючись на те, що вилучені речі визнані слідчим речовими доказами в кримінальному провадженні та те, що незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на вище перелічене майно.
В судовому засіданні слідчий підтримала клопотання та просила його задовольнити. Необхідність арешту предметів, схожих на зброю та набої, пояснила наміром призначити експертизи.
Представник власника майна ОСОБА_11 заперечували проти з задоволення клопотання, посилаючись на те, що вилучена слідчим зброя та набої до неї не вилучені з обігу. Зазначені речі належать ОСОБА_11 на законних підставах, що підтверджується відповідним дозволом на право їх зберігання та носіння, наданому захисником в судовому засіданні. Крім того, слідчим не доведено, що зазначені речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, матеріали кримінального провадження, наданні слідчим в судовому засіданні, слідчий суддя доходить наступних висновків.
20.04.2023 під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_11 слідчим виявлено та вилучено речі, зазначені в клопотанні.
21.04.2023 слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вищезазначеного майна.
Ухвалою слідчого судді від 21.04.2023 клопотання повернуто прокурору, який здійснює повноваження прокурора в кримінальному провадженні, з встановленням строку для усунення недоліків клопотання до 12 год. 10 хв. 24.04.2023.
24.04.2023 слідчий звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з новим клопотанням, що є предметом даного розгляду.
Вирішуючи клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ані до клопотання, ані в судовому засіданні слідчим не надано слідчому судді доказів того, що предмети, схожі на зброю та набої, відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.7 ст. 236 КПК при обшуку предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Такі предмети не вважаються тимчасово вилученим майном і постановлення слідчим суддею окремої ухвали про накладення арешту на них не потребують.
В матеріалах кримінального провадження відсутні данні, щодо наявності у осіб, за місцем проживання яких слідчим проведено обшук, дозволів на зберігання та носіння вилученої зброї та набоїв до неї. Відтак в залежності від наявності таких дозволів слідчий або прокурор мають самостійно прийняти рішення про подальшу долю цих речей у відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК, у разі якщо дійдуть висновку про незаконність такого володіння.
З урахуванням вищевикладеного, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання слідчого - відмовити.
Копію ухвали, після проголошення негайно вручити слідчому, прокуророві.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 28.04.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1