Номер провадження: 11-кп/813/1507/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

представника лікарського закладу КНП «Херсонський обл. заклад з надання психіатричної допомоги» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 05.05.2023 про припинення заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено заяву директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ОСОБА_11 про припинення заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 ..

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_10 вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою з таких підстав:

- відповідно до матеріалів провадження, ухвалою Херсонського міського суду від 02.06.1999 до ОСОБА_7 застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, 11.07.2006 застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, 22.04.2021 змінено на примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом як до особи, яка вчинила в стані неосудності суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 101 КК України (в ред. 1960) вчинив вбивство співмешканки у 1989 та вбивство сусідки у 1999. Ухвалами Херсонського міського суду від 13.09.2021 та від 23.12.2021 було відмовлено у задоволенні заяви психіатричного закладу про припинення примусового заходу медичного характеру. 14.01.2022 рішенням Херсонського апеляційного суду було відкрито провадження за скаргою захисника, однак судовий розгляд не було проведено у зв`язку із воєнними діями;

- 30.11.2022 директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» звернувся до суду із заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, яка мотивована тим, що ОСОБА_7 відповідно до висновку лікарів-психіатрів від 21.12.2022 має діагноз розумова відсталість у ступені помірно вираженої розумової відсталості (імбецильність), психопатоподібний дефект, стан компенсації. Хворий виявляє ознаки розумової відсталості, відсутні агресивні тенденції, поведінка носить впорядкований характер. Сформовані позитивні установки, психічний стан, поведінка стабільні, ознак соціальної небезпеки не виявляє. Соціальні зв`язки відсутні, планується переведення хворого до будинку-інтернату для хронічно психічно хворих. В той же час, судом не враховано, а медичним закладом не надано оцінку ризикам вчинення пацієнтом суспільно-небезпечних діянь. Водночас, пацієнт з 1999 по 2006 проходив лікування у психіатричному закладі із суворим наглядом, виявляв психопатоподібні розлади, не були сформовані розуміння свого стан та тяжкість вчиненого, з 22.04.2021 знаходиться на лікуванні у даному психіатричному закладі зі звичайному наглядом та його стан покращився на тлі лікування;

- посилання представника медичного закладу у судовому засіданні на те, що ОСОБА_7 не буде певний час виписаний із лікувального закладу та буде переведений до будинку-інтернату для хронічно психічно хворих для продовження лікування нічим не підтверджено;

- у ОСОБА_7 відсутні родинні зв`язки, батьки померли, син його не відвідує, що може свідчити про його суспільну небезпеку в умовах воєнного стану;

- висновок лікарів-психіатрів відповідно до вимог ст. 94, 95 КПК України не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання про припинення примусових заходів медичного характеру;

- висновок комісії лікарів не доводить, що психічний стан ОСОБА_7 змінися на такий, що не становить очевидної небезпеки для нього або інших осіб, більш того, ОСОБА_7 знаходиться у стані компенсації, який є тимчасовим та таким, який наступив внаслідок проведеного медикаментозного лікування у психіатричному закладі;

За таких обставин, прокурор ОСОБА_12 просила скасувати ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 05.05.2023 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви директора «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» про припинення заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість захисник ОСОБА_8 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , представник лікарського закладу ОСОБА_9 , заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з огляду на такі обставини.

Приписами ч. 2 ст. 514 КПК України визначено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Відповідно до ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Регулювання питання щодо продовження, зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру визначено також і в Законі України «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000 (далі Закон).

Відповідно до ст. 17 Закону перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

Надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відповідно до приписів ч. 7 ст.12 Закону припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров`я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про задоволення заяви фізичної особи чи її законного представника про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Надаючи оцінку доводам прокурора відносно передчасності рішення про припинення примусових заходів медичного характеру з огляду на тяжкість та суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_7 злочинів та характеризуючи його обставини, апеляційний суд зауважує, що встановлення ознак видужання та зміни у стані здоров`я з яких вбачається, що особа не становить більше небезпеки для суспільства, є медичним критерієм та встановлюється саме за висновком комісії-лікарів.

Відтак, як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів №36 від 22.11.2022, протягом останнього року поведінка ОСОБА_7 носить стабільно впорядкований характер, відсутні агресивні та будь-які інші ознаки соціальної небезпеки. Стан хворого є таким, що передбачає перебування у будинку-інтернаті для хронічно психічно-хворих. На час складання висновку підстав для перебування ОСОБА_7 у відділенні для пацієнтів, до яких застосовані ПЗМХ немає, а їх застосування є недоцільним та заважає вирішенню його соціальних питань.

Психічний стан ОСОБА_7 характеризується не порушеною свідомістю, він виказує жаль з приводу вчиненого, згоден із необхідністю перебувати у психіатричному закладі і після припинення ПЗМХ, водночас, після їх припинення виписка хворого не передбачається. (а.с. 2-3).

На переконання апеляційного суду, що висновок комісії лікарівпсихіатрів КНП «Херсонський обл. заклад з надання психіатричної допомоги» відносно ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим та відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Окрім того, у засіданні суду апеляційної інстанції була заслухана позиція представника медичного закладу ОСОБА_9 , яка вказувала на те, що на теперішній час відсутня необхідність у продовженні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 та він буде переведений до відповідного інтернату, де йому продовжать надавати відповідну медичну допомогу

Водночас, апеляційний суд враховує тривалість застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу, а саме з 1999 та ту обставину, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської обл. від 22.04.2021 примусові заходи медичного характеру були замінені на госпіталізацію у відділення зі звичайним наглядом.

Апеляційний суд враховує посилання прокурора відносно того, що у ОСОБА_7 відсутні родинні зв`язки, батьки померли, син його не відвідує, водночас зазначені обставини не є безумовною підставою для відмови у припиненні примусових заходів медичного характеру щодо нього, більш того, як вбачається з матеріалів справи після припинення ПЗМХ виписка хворого не передбачається.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 514, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 05.05.2023, про припинення примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3