Справа № 953/3853/23
Провадження № 1-кс/953/3587/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001131 від 12 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

19 травня 2023 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001131 від 12 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яким просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки Nokia, у корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 із вставленою сім-картою із номером НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки Samsung Galaxy j5 у корпусі чорного кольору без серійного номер та з сім-картою без зареєстрованого номера; ноутбук марки Asus у корпусі чорного кольору s/n GAN0GRO245504LD; мобільний телефон марки Nokia, у корпусі чорного кольору, у чохлі чорного кольору IMEI: НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки Samsung Duos, у корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 ; сім-карта оператора «Київстар» із номером НОМЕР_5 ; сім-карта оператора «лайф»; SD-карта флэш-накопичувач «SanDisk» 2GB; системний блок у корпусі чорного кольору, які належать ОСОБА_4 .

Місцем зберігання вищезазначеного вилученого майна прокурор просить визначити після проведення необхідних експертних досліджень та процесуальних дій УСБУ в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 2,

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає наступне.

У провадженні СВ УСБУ в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001131 від 12 травня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

12.05.2023 до СВ ХРУП №1 надійшла постанова прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про виділення матеріалів з кримінального провадження №002253 від 06.07.2022 відносно невстановлених осіб, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України в окреме провадження.

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженні №002253 від 06.07.2022 на підставі ухвал слідчого судді 12 травня 2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Nokia, у корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 із вставленою сім-картою із номером НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки Samsung Galaxy j5 у корпусі чорного кольору без серійного номер та з сім-картою без зареєстрованого номера; ноутбук марки Asus у корпусі чорного кольору s/n GAN0GRO245504LD, які належать ОСОБА_4 . Також 12 травня 2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Nokia, у корпусі чорного кольору, у чохлі чорного кольору IMEI: НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки Samsung Duos, у корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 ; сім-карта оператора «київстар» із номером НОМЕР_5 ; сім-карта оператора «лайф»; SD-карта флэш-накопичувач «SanDisk» 2GB; системний блок у корпусі чорного кольору, які належать ОСОБА_4 . Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що арешт вилученого під час проведення обшуків майна необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів протиправної діяльності фігурантів у даному кримінальному провадженні. Зазначене в клопотанні майно є речовими доказами у кримінальному провадженні та тимчасово вилученим майном, є підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, вказані предмети мають значення для досудового розслідування, необхідні для проведення ряду слідчих дій, досліджень, у тому числі призначення та проведення ряду експертиз з метою встановлення фактів причетності особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення, та відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст. 167 КПК України. Незастосування арешту на дане майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування.

Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в клопотанні.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши наступне. Телефони марки Samsung були надані йому працівниками СБУ, ноутбук належить його дружині та використовується виключно нею. Домоволодіння в АДРЕСА_2 належить його дружині на праві власності, він там взагалі не проживає, вилучені за зазначеною адресою телефон Nokia взагалі належав його покійній тещі, а системний блок, сім-карти та флеш-накопичувач це майно його доньки, до якого він жодного відношення не має.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, надавши до суду письмові заперечення. Так, представник власника майна зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 98, 104, 168, 170-171, 236 КПК України з наступних підстав. Так, в рамках кримінального провадження № 0001131 від 12.05.2023 нікому не пред`явлено підозру, відсутні затримані чи заарештовані особи, прокурором не надано жодних доказів на обґрунтування клопотання. Додані до клопотання протоколи обшуків є недопустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам ст.236 КПК України, зокрема: до протоколів не додано відеозапису, який є невід`ємною частиною протоколу, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини є грубим порушенням прав сторони захисту. Крім того, під час проведення обшуку в житловому приміщенні за місцем проживання ОСОБА_4 не було забезпечено право на захист останнього незважаючи на неодноразові заяви ОСОБА_4 про прибуття захисника, з яким був укладений договір, через вилучення телефону він не міг самостійно здійснити дзвінок адвокату; під час проведення обшуку в приміщенні знаходилось 4 співробітника правоохоронних органів крім слідчого та 2 понятих, в той час як в протоколі зазначено тільки 3 співробітника, що є грубим порушенням ч.3 ст.104 КПК України; після проведення обшуків слідчий обманним шляхом вмовив ОСОБА_4 розписатися про отримання примірника протоколу, хоча ані примірник протоколу, ані додатки до нього ОСОБА_4 вручені не були. Відсутність відеозапису обшуків унеможливлює здійснити слідчим суддею повний та об`єктивний розгляд клопотання про арешт майна. Крім того, вилучення під час проведення обшуків мобільних телефонів та комп`ютерної техніки є порушенням вимог ч.2 ст.168 КПК України, при цьому ухвала слідчого судді від 11 травня 2023 року про обшук містить неконкретизований перелік майна, яке підлягає вилученню.

Прокурором не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами, кому саме належить вилучене під час обшуків майно, що зазначене майно належить підозрюваному, але перебуває у третіх осіб, що робить неможливим для слідчого судді прийняти рішення про арешт майна та грубо порушує принципи та завдання кримінального процесу.

Крім того, представник власника майна адвокат ОСОБА_5 зазначає про порушення прокурором передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України строку подання клопотання про арешт майна до суду, так клопотання має бути подано протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучене 12 травня 2023 року, а тому клопотання про арешт майна мало бути подано до суду з урахуванням неробочих днів не пізніше закінчення робочого часу 15 травня 2023 року. Подане прокурором клопотання про поновлення строку звернення до суду з клопотання про арешт майна не містить обґрунтованих підстав для його поновлення та жодних аргументів на підтвердження поважності причин пропуску строку. Наведені прокурором обставини не доводять наявність таких причин непереборного характеру, в силу яких слідчий з групи слідчих, яка складає не менше десяти слідчих або прокурорів з групи прокурорів, яка складає шість прокурорів, були позбавлені реальної можливості подати клопотання про арешт майна, а отже не можуть бути сприйняті судом як поважні.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Пунктом 2 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є, зокрема, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, а саме є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, оскільки відповідно до статей 91 та 98 КПК України можливе його використання як доказу, що має важливе доказове значення в рамках даного кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вищевказане майно було вилучене 12 травня 2023 року під час проведення обшуків на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 11 травня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0002253 від 06.07.2022 за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_4 , про можливу причетність якого до вчинення кримінального правопорушення вбачається з ухвал слідчого судді про обшук та наданих до клопотання матеріалів.

Постановою Прокурора Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 від 12 травня 2023 року виділені в окреме провадження (яке у подальшому внесене 12 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001131) матеріали кримінального провадження № 0002253 від 06.07.2022, а саме: оригінали протоколів обшуків від 12 травня 2023 року за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з відеозаписами, оригінали ухвал слідчого судді від 11 травня 2023 року про проведення обшуків, оригінал клопотання про арешт майна від 12 травня 2023 року, оригінал постанови про визнання предметів речовими доказами, речові докази, які були вилучені під час проведення обшуків.

Прокурором під час судового розгляду доведено наявність розумних підозр вважати, що вилучене під час проведення обшуків зазначене в клопотанні майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постановою слідчого ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_8 зазначені в клопотанні речі, які були вилучені під час проведення обшуків, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів представника власника майна адвоката ОСОБА_5 про відсутність належних та допустимих доказів, то слідчий суддя на цій стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на цей час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб. При цьому, арешт на майно з метою збереження речових доказів, може бути накладено незалежно від того, чи пред`являлась підозра у вчиненні злочину (ч. 3 ст.170 КПК України). З огляду на положення КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися майно, яке має ознаки речового доказу з метою досягнення цілі запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів представника власника майна про недопустимість доданих до клопотання доказів, зокрема протоколів обшуків, через процесуальні порушення, які на його переконання мали місце при проведенні обшуку, слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, зокрема, докази, що були отримані шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.86 КПК).

Відхиляючи доводи представника щодо недопустимості долучених до клопотання доказів, слідчий суддя виходить з того, що оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. На стадії досудового розслідування визнання доказів слідчим суддею, судом недопустимими можливо лише у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини, а їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого розслідування чи судового розгляду або шляхом надання додаткових матеріалів, які вже є у розпорядженні сторони кримінального провадження. Тобто, висновок про недопустимість відповідного доказу є категоричним навіть із врахуванням відповідних особливостей стадії досудового розслідування. Суд на стадії досудового розслідування може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами. Однак, доводи представника не свідчать про очевидну і категоричну недопустимість зазначених доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснено під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обставини, зазначені представником, не відносяться до порушень, пов`язаних з істотним та очевидним порушенням прав та свобод людини, та не можуть ставити під сумнів достовірність результатів такої слідчої дії, тож підстав для визнання доказів, здобутих в результаті обшуку на цій підставі на етапі досудового розслідування, недопустимими не вбачається. Порушення права на захист, на яке посилається представник, не є очевидним та беззаперечним, та підлягає перевірці під час судового розгляду у сукупності з іншими матеріалами досудового розслідування. Щодо відсутності відеозапису, то нормами КПК України не передбачено надання слідчому при вирішенні певних питань всіх матеріалів досудового розслідування, положення ч.6 ст. 132, ст.171 КПК, які передбачають вимоги до клопотання про арешт майна та додатків до нього, не зобов`язують долучати при подачі клопотання про арешт майна до суду диск із відеозаписом, який є додатком до протоколу обшуку. Разом з цим необхідність дослідження відеозапису обшуку виникає, коли захист оскаржує відповідність інформації, відображеної у протоколі обшуку, реальним подіям, а не зазначає про процесуальні порушення під час проведення обшуку.

Посилання представника власника майна на практику Європейського суду з прав людини, містить зазначення щодо тлумачення судом загальних положень дотримання прав сторін судового розгляду, та не є релевантною у даному випадку.

Згідно з ч.2 ст.168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Прокурором обгрунтовано необхідність накладення арешту на вилучені мобільні телефони, ноутбук та системний блок, оскільки дане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, наявна постанова слідчого про визнання їх речовими доказами, є необхідність у проведенні їх огляду.

Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя не вбачає наявності будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави, а тому таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Враховуючи, що вилучені речі можуть містити відомості, які не мають значення для даного кримінального провадження, та необхідні особам для забезпечення своїх соціальних потреб, з метою запобігання надмірного обмеження права власності, слідчий суддя покладає на прокурора обов`язок після зняття за участю спеціаліста інформації з вилученого майна та проведення судових експертиз зазначеного майна повернути їх власнику.

Щодо строків подання прокурором клопотання про арешт майна до суду, слідчий суддя зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів клопотання, майно, на яке просить накласти арешт прокурор, було вилучене 12 травня 2023 року під час проведення обшуків, на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11 травня 2023 року.

12 травня 2023 року засобами поштового зв`язку клопотання про арешт майна було направлене до суду, про що вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 15 травня 2023 року, якою клопотання повернуто прокурору та встановлено строк 72 години для усунення недоліків.

17 травня 2023 року прокурором подано клопотання про арешт майна до суду, яке повернуто прокурору ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 18 травня 2023 року та встановлено строк 72 години для усунення недоліків.

Дане клопотання про арешт майна подано прокурором до суду 19 травня 2023 року.

Отже, клопотання про арешт майна подане прокурором до суду у строк, визначений ч.5 ст.171 КПК України, а тому підстав для поновлення прокурору процесуального строку подання клопотання до суду слідчий суддя не вбачає.

Враховуючи викладене, з метою запобігання можливості приховування зазначеного майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001131 від 12 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на:

-мобільний телефон марки Nokia у корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 із вставленою сім-картою із номером НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон марки Samsung Galaxy j5 у корпусі чорного кольору без серійного номеру та з сім-картою без зареєстрованого номера;

-ноутбук марки Asus у корпусі чорного кольору s/n GAN0GRO245504LD;

-мобільний телефон марки Nokia у корпусі чорного кольору у чохлі чорного кольору IMEI: НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки Samsun Duos у корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_4 ;

-сім-карту оператора «Київстар» із номером НОМЕР_5 ;

-сім-карту оператора «лайф»;

-SD-карту флеш-накопичувач «SanDisk» 2GB;

-системний блок у корпусі чорного кольору

Місце зберігання арештованого майна визначити за органом досудового розслідування Управління СБУ в Харківській області.

Зобов`язати прокурора після зняття інформації з усього вищезазначеного майна та проведення судових експертиз зазначеного майна передати це майно на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Роз`яснити прокурору його відповідальність за зберігання арештованого майна.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 23 травня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1