Справа № 755/3069/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000006 від 17.01.2022 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 31.07.2012 року Десняньським районним судом м. Києва, за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік; 09.04.2013 року Оболонським районним судом м. Києва, за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць; 19.06.2018 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до 4 років позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_3

,

В С Т А Н О В И В:

16.01.2022 року приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 , перебуваючи поряд зі станцією метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен» у м. Києві помітили раніше не відомого їм чоловіка, а саме потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цей час у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите заволодіння майна потерпілого ОСОБА_6 вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи спільний вищевказаний злочинний умисел, цього ж дня, тобто 16.01.2022, приблизно о 22 годині 45 хвилин ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 , попрямували за потерпілим ОСОБА_6 який направився за адресою: м. Київ, станція метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен» у м. Києві та зайшовши до вестибюлю зазначеної станції метро, переткнувши турнікети підійшли з різних сторін, зі спини, до потерпілого ОСОБА_6 прижимаючи його з обох сторін дістали з кишень штанів, в які був одягнутий ОСОБА_6 на той час, телефон марки «Хіаоті Redmi Note 8 Pro» 6/64 GB вартістю 4104 грн. 67 коп., який знаходився у чохлі-накладці «RedMI Note 8 pro» вартістю 63 грн. 33 коп., портмоне марки «MD Collection» вартістю 431 грн. 50 коп. та грошові кошти в сумі 793 грн. після чого побігли один за одним до платформи вищезазначеної станції метрополітену та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

В подальшому 16.01.2022 року приблизно о 22 год. 50 хв., перебуваючи на платформі станції метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 , були затримані поліцейським УП в метрополітені ГУНП у м. Києві.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи, кількість та вартість викраденого не оспорював та підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст.186 КК України, тобто повторне, відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчиненого за попередньою змовою групою осіб із застосуванням фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ч. 5 ст.12 КК України, належить до тяжких злочинів, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за злочини проти власності, не одруженого, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Згідно із ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, чи норм ст.69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 був засуджений вироком Солом`янським районним судом м. Києва 19.06.2018 року за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі.

Інкримінований злочин ОСОБА_3 було вчинено в період умовно-дострокового звільнення від відбування вищевказаного покарання.

Відповідно до ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, щодо призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України, яка передбачає можливість часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 50, 65-67, 186 КК України, ст.ст. 100, 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року, до покарання, призначеного даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: