КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3926/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання компанії «CNFR NAVROM SA GALATI» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року, -

за участі:

прокурора - ОСОБА_7 ,

представника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування на речі і документи, виявлені та вилучені в ході обшуку судна (баржі) «627» номер судна 15193:

- судно (баржа) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія);

- документи на іноземній мові: копія коносаменту № СТ/02/2023 від 30.03.2023 року на 1 арк., що належать ТОВ «ОСКАР ОПТІМА» ();

- документи на іноземній мові: копія «Cargomanifest» № СТ/02/2023 від 30.03.2023 на 1 арк., що належить ТОВ «»ОСКАР ОПТІМА» ();

- мінеральні добрива (ureaammoniumnitrate (карбамідно-аміачна селітра) відповідно до коносаменту № СТ/02/2023 від 30.03.2023 року об`ємом (вагою) 1154,078 тон, вантажоодержувачем яких є ТОВ «»ОСКАР ОПТІМА», вантажовідправником є «AgroChaingeneraltraiding LLC.» (Дубаі, ОАЕ).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання «CNFR NAVROM SA GALATI» - адвокат ОСОБА_6 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року в частині накладення арешту на судно (баржу) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія) та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання сторони обвинувачення в цій частині відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Як зазначає представник, у клопотанні прокурора не доведено наявність ознак речових доказів щодо судна (баржі) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія).

Звертає увагу апелянт на те, що клопотання про арешт майна подане до суду першої інстанції з пропуском строку, встановленого абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, зокрема обшук був проведений 12.05.2023 року, а клопотання прокурора надійшло до слідчого судді лише 16.05.2023 року, тобто після 48 годин після вилучення майна.

Водночас, як вказує представник, судом першої інстанції не було доведено необхідності накладення арешту на судно (баржу) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія), а оскаржуваною ухвалою фактично повністю усунено можливість здійснення господарської діяльності компанії-судновласника «CNFR NAVROM SA GALATI» (Румунія), що суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, слідчий суддя не дотримався при винесені оскаржуваної ухвали вимог щодо пропорційності та співрозмірності застосованого заходу забезпечення кримінального провадження з завданнями кримінального провадження.

Мотивуючи апеляційні вимоги стверджує, що компанія «CNFR NAVROM SA GALATI» (Румунія) є лише судновласником та не знала і не могла знати про наявність у правоохоронних органів України певних підозр про походження товару не з Туркменістану, а тому не може нести відповідальність за будь-які незаконні дії вантажовідправника або вантажоодержувача (власника товару).

Апелянт зазначає також, що орган досудового розслідування вийшов за межі ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, та на незаконних підставах вилучив майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, яка підтримала доводи поданої апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Оскільки дана ухвала оскаржується в частині накладення арешту на судно (баржу) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія), то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог апелянта, а щодо інших товариств, на майно яких накладено арешт вказаною ухвалою, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000306 від 31.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України.

12.05.2023 року постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку, а саме:

- судно (баржа) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія);

- документи на іноземній мові: копія коносаменту № СТ/02/2023 від 30.03.2023 року на 1 арк., що належать ТОВ «ОСКАР ОПТІМА» ();

- документи на іноземній мові: копія «Cargomanifest» № СТ/02/2023 від 30.03.2023 на 1 арк., що належить ТОВ «»ОСКАР ОПТІМА» ();

- мінеральні добрива (ureaammoniumnitrate (карбамідно-аміачна селітра) відповідно до коносаменту № СТ/02/2023 від 30.03.2023 року об`ємом (вагою) 1154,078 тон, вантажоодержувачем яких є ТОВ «»ОСКАР ОПТІМА», вантажовідправником є «AgroChaingeneraltraiding LLC.» (Дубаі, ОАЕ), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000306 від 31.03.2023 року.

16.05.2023 року (клопотання датоване 12.05.2023 року) прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно із забороною відчуження, розпорядження, користування на речі і документи, виявлені та вилучені в ході обшуку судна (баржі) «627» номер судна 15193:

- судно (баржа) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія);

- документи на іноземній мові: копія коносаменту № СТ/02/2023 від 30.03.2023 року на 1 арк., що належать ТОВ «ОСКАР ОПТІМА» ();

- документи на іноземній мові: копія «Cargomanifest» № СТ/02/2023 від 30.03.2023 на 1 арк., що належить ТОВ «»ОСКАР ОПТІМА» ();

- мінеральні добрива (ureaammoniumnitrate (карбамідно-аміачна селітра) відповідно до коносаменту № СТ/02/2023 від 30.03.2023 року об`ємом (вагою) 1154,078 тон, вантажоодержувачем яких є ТОВ «»ОСКАР ОПТІМА», вантажовідправником є «AgroChaingeneraltraiding LLC.» (Дубаі, ОАЕ).

Метою арешту вказаного майна прокурор зазначив збереження речових доказів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

18.05.2023 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва задоволено зазначене клопотання прокурора та накладено арешт на вищеперераховане майно.

Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що вказане клопотання містить правові підстави для арешту майна, оскільки при розгляді клопотання встановлено достатньо даних для висновку, що це майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Крім того вищевказане майно постановою слідчого від 12.05.2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. При цьому процесуальний керівник зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На даний час є достатньо підстав вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчиненого злочину, а також містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тобто майно містить критерії речових доказів, передбачені ст. 98 КПК України.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, формують переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, яке полягає у незаконному фінансуванню дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України та місять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук судна (баржі) «627» номер судна 15193, було проведено 12.05.2023 року. З клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку прокурор звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва на наступний день після проведення обшуку, тобто 13.05.2023 року, про що свідчить відмітка на конверті, яким було відправлено клопотання з доданими матеріалами до суду, в штрих-коді конверту зазначається дата відправлення, а саме 13.05.2023 року.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме спосіб накладення арешту на майно та буде співмірним обмеженню права власності завданням кримінального провадження, для виконання яких прокурор звернувся із клопотанням. А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 в частині накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування на судно (баржа) «627» номер судна 15193, що належить «CNFR Navrom S.A.» (Румунія), - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання компанії «CNFR NAVROM SA GALATI» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4