Справа №639/2372/22
Провадження № 1-КП/639/173/23
УХВАЛА

щодо дії запобіжного заходу

12 липня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000467 від 23.06.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурором було подано письмове клопотання, яке підтримано в судовому засіданні, про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому він посилався на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування відносно ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність ризиків, на які вказував прокурор. При цьому захисник та обвинувачений просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, його батько є інвалідом та потребує допомоги, при цьому обвинувачений тримається під вартою вже понад рік, всі свідки по кримінальному провадженню та потерпілий допитані.

Вирішуючи відповідне питання, суд виходить з такого.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.06.2022 відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.08.2022, який в подальшому продовжувався ухвалами суду, востаннє ухвалою від 19.05.2023 - до 17.07.2023 включно.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 5) вчини інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строком від 8 до 15 років.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини» (Selcuk v. Turkey), § 34; «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria), § 9).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не має судимості, до даного кримінального провадження притягувався до кримінальної відповідальності лише один раз у 2017 році за ст. 125 КК України, тобто за кримінальне правопорушення іншого виду (не проти власності); обвинувачується у вчиненні одного епізоду кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України, з однією кваліфікуючою ознакою частини 4 вказаної статті «в умовах воєнного» та за відсутності будь-яких інших кваліфікуючих ознак; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має місце реєстрації та постійні місця проживання; має батька, який є інвалідом та потребує допомоги, за місцем проживання якого сторона захисту і просила застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

За наведених обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, на переконання суду, ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення не має великого ступеню імовірності його реалізації.

Щодо ризику переховування від суду, то Європейський суд з прав людини вказує, що цей ризик не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; його треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

На переконання суду, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватості, на теперішній час хоча і існує такий ризик як переховування обвинуваченого від суду, проте він не має виключного ступеню реалізації, адже не встановлено, що обвинувачений вже переховувався від органу досудового розслідування або суду.

Тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі («Leteliier v. France» (Летельєр проти Франції), пункт 51; «LA v. France» ( LA проти франції), пункт 104; «Prencipe v.Monaco» (Пранцип проти Монако), пункт 79; «Tiron v. Romania» (Тирон проти Румунії), пункт 41-42).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у п. 27 Рішення у справі «Штепа проти України» від 24.10.2019р. (заява № 16349/17), не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи, та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи державної влади продовжували строк тримання заявниці під вартою до розгляду справи судом на підставах, які для обґрунтування тривалості тримання під вартою не можуть вважатися «достатніми».

При цьому судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою без остаточного рішення суду вже понад рік, свідки та потерпілий по кримінальному провадженню допитані.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України)

Враховуючи викладене, з огляду на тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що прокурором не доведено, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого зможе запобігти встановленим ризикам, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу необхідно відмовити, змінити обвинуваченому його на більш м`який, а саме домашній арешт з забороною залишати житло в певний час доби та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що буде необхідним і достатнім для запобігання ризикам, встановленим під час судового розгляду та виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

При цьому порушення або невиконання обвинуваченим відповідних процесуальних обов`язків, відповідно до ст. 200 КПК України, може бути підставою для звернення прокурора до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло у період часу з 18:00 год. до 09:00 год. наступного дня без дозволу суду, строком на два місяці, тобто до 12.09.2023.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці такі обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності).

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що прямо передбачає тримання обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1