Справа №385/597/23
Провадження №1-кп/385/73/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2023 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон Кіровоградської області матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 01.02.2023 року, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вікнина Гайворонського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого та такого що не навчається, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, неодруженого, не судимого, але який раніше вчиняв суспільно небезпечні діяння:

- 25.02.2016 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання. 02.06.2017 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області припинено примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом стосовно ОСОБА_3 , так як внаслідок проведеного лікування стан хворого покращився;

- 05.08.2022 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання. Ухвала суду перебуває на виконанні;

- 27.01.2023 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 cт. 187 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання. Ухвала суду перебуває на виконанні,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, в останнє Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 № 2738-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року.

Так, 31 січня 2023 року приблизно о 00 годин 20 хвилин ОСОБА_3 перебував неподалік території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього з`явилося раптове бажання на вчинення таємного викрадення чужого майна, належного ОСОБА_7 .

Невідкладно, реалізовуючи вказаний задум, ОСОБА_3 , під час дії правового режиму воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, страждаючи психічним захворюванням у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, які вимагають лікувальних заходів (згідно МКХ-10, F-70.1), що позбавило його здатності усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними, не усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом зривання фанери, якою було забите одне з вікон житлового будинку, проник всередину однієї з житлових кімнат, звідки таємно викрав майно, належне ОСОБА_7 , а саме: водяний насос марки «Малютка», вартістю 600 гривень, 10 метрів електричного кабеля, загальною вартістю 118 гривень (в розрахунку по 11,80 гривень за 1 метр), 10 метрів шлангу, загальною вартістю 250 гривень (в розрахунку по 25 гривень за 1 метр) та wi-fi-роутер марки «Укртелеком», вартістю 500 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 , одержавши можливість вільно розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, покинув місце вчинення суспільно небезпечного діяння, а майном розпорядився на власний розсуд.

В результаті вчинення суспільно небезпечного діяння потерпілій ОСОБА_7 завдано майнової шкоди на загальну суму 1468 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 , містять ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікованого як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до житла, вчинена в умовах воєнного стану.

ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяня, від дачі показів відмовився.

Причетність ОСОБА_3 до вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.02.2023 року від потерпілої ОСОБА_7 , про притягнення до відповідальності винної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 01.02.2023 з фототаблицями до нього, в ході якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення по АДРЕСА_3 ;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2023 за №0000021 про внесення відомостей про вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України;

- протоколом огляду місця події від 01.02.2023 з фототаблицями до нього, в ході якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення по АДРЕСА_4 ;

- висновком експерта від 06.02.2023;

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 120 від 14.03.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає легкою розумовою відсталістю зі значними порушеннями поведінки, які вимагають лікувальних заходів (згідно МКХ-10, F-70.1). За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ст.19 ч.2 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено наступне.

Згідно довідки № 16 виданою КНП «ЦМЛ» Гайворонської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 звертався за допомогою та лікуванням до лікаря-психіатра.

Згідно довідки № 34 від 10.02.2023 року виданою лікарем-наркологом ОСОБА_8 . ОСОБА_9 перебуває на обліку в лікаря-нарколога та звертався за допомогою. Перебуває на обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Відповідно до характеристики від 08.02.2023 року № 69 виданою Червоненським старостинським округом Гайворонської міської ради ОСОБА_3 характеризується негативно. На даний час не працює. В громадських місцях веде себе адекватно.

Згідно ухвали Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2016 року, справа № 385/101/16-к, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_3 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Згідно ухвали Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2022 року, справа № 385/654/22, за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357КК України, відносно ОСОБА_3 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Згідно ухвали Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2023 року, справа № 385/1201/22, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 187КК України, відносно ОСОБА_3 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Положеннями статті 503 КПК України визначено дві підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до статті 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Не підлягає покаранню особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Відповідно до положень, передбачених ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Таким чином, суб`єктом примусових заходів медичного характеру є три категорії осіб: неосудні, обмежено осудні та осудні суб`єкти, які після скоєння злочину захворіли на психічну хворобу.

Згідно з положеннями ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що така особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу.

Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пункт 1 «е» даної статті, передбачає законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг. Стосовно утримання осіб, які мають психічні розлади (п. 1 "е" ст. 5 Конвенції Суд зазначає, що "їх може бути позбавлено волі або з метою проведення медичного лікування, або у зв`язку з потребами, що вимагає суспільство, або у зв`язку з медичними та суспільними підставами разом... основна причина, чому Конвенція дозволяє позбавити волі осіб, зазначених у п. 1 "е" ст. 5 Конвенції, полягає не тільки в тому, що вони можуть представляти небезпеку для суспільства, а ще й у тому, що їх власні інтереси можуть потребувати їх утримання (п.37. Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, справа «Горшков проти України», заява №67531/01).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно-небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Із системного аналізу статті 19 КК України вбачається, що неосудність, так само, як і осудність, - юридичне поняття. У зв`язку з цим висновок про осудність чи неосудність особи по конкретній справі робить суд (а в процесі попереднього розслідування - орган дізнання, слідчий чи прокурор), спираючись на результати судово-психіатричної експертизи. Крім того, стан неосудності особи визначається лише на момент вчинення нею суспільно небезпечного діяння. Оскільки неосудний не може бути суб`єктом злочину, він не підлягає кримінальній відповідальності, але згідно з ч. 2 ст. 19 КК України до такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, які не є покаранням.

На час розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, відсутні правові підстави для закриття кримінального провадження, відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України. Згідно з вимогами діючого законодавства закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру можливе лише у випадках, передбачених частинами 4 і 5 ст. 513 КПК України - у разі, якщо особа видужала, або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба у застосуванні цих заходів.

На підставі оцінених доказів та висновку і рекомендацій експерта, суд приходить до висновку, що оскільки на час розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 не може усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, то це виключає можливість застосування до нього покарання, та приходить до висновку про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов та процесуальні витрати у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

Речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.19, 92-94 КК України, 395, 512, 513, 516 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати примусовий захід медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікнина Гайворонського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядкуза місцем проживання.

Після вступу ухвали в законну силу речові докази:

- водяний насос марки «Малютка», 10 метрів електричного кабелю, 10 метрів шлангу, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити останній як власниці.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1