Номер провадження: 11-сс/813/1063/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №10000994, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2023у кримінальному провадженні №10000994, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відмовлено у задоволені клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про арешт майна.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, долучені до клопотання документи не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також значення вилученого майна для даного кримінального провадження.

Також стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає постановлену ухвалу незаконною та такою, що суперечить нормам процесуального права.

Доводи обґрунтовує тим, що слідчим суддею під час розгляду клопотання не враховано приписи ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме те, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вказує, що слідчим суддею не враховані долучені до матеріалів клопотання, показання свідків, тощо.

Просить ухвалу суду слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний помер об`єкту нерухомого майна 101), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване в рівних частках, а саме 1/3 частки, за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , па підставі договору дарування серія та номер 215 від 27.01.2022, ОСОБА_7 РНОКПП НОМЕР_2 на підставі договору міни, нерухомого майна, серія та номер 92 від 18.01.2022 та ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_3 від 06.10.2021, із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, а також забороною користування, розпорядження, відчуження нерухомого майна, проведення ремонту, реставрації, реконструкції тощо.

Заборонити усім суб`єктам державної реєстрації прав, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь - які реєстраційні дій (державна реєстрація прав та їх обтяжень, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав) відносно об`єкту нерухомого майна: (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно зазначає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений, оскільки участь у судовому засіданні не приймав та копію оскарженого рішення отримав лише 13.06.2023.

Власник майна, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, а тому у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 та ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності власника майна.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 25.05.2023 без виклику сторони обвинувачення та отримана прокурором 13.06.2023, що підтверджується матеріалами провадження (а.с. 99).

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а апеляційна скарга подана у передбачений законом строк.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя зазначених вимог не дотримався та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на майно.

На думку апеляційного суду, зміст клопотання про накладення арешту на майно свідчить про наявність достатніх підстав для висновку, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як зазначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З клопотання прокурора вбачається, що слідчим відділенням ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №10000994, внесене до ЄРДР 10.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 2007 по 2021 роки невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 , яка належить ДП «Укрспецобладнання», вказаними діями завдано значної шкоди володільцю майна.

Згідно інформаційної довідки 307200287 від 12.08.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 ( у частці 1/3).

Крім того, сторона обвинувачення зазначила, що вказаний об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та майнові права на нього є предметом злочину в рамках означеного кримінального провадження.

22.05.2023 вищевказана квартира визнана речовим доказом, оскільки є предметом злочину.

З огляду на вищевикладене та з метою забезпечення схоронності та цілісності речового доказу, стороною обвинувачення подано до слідчого судді клопотанням про арешт майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наведені прокурором та встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 98 КПК України, вищевказане нерухому майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки є предметом вчинення злочину та має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, вказана частина нерухомого майна має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки є предметом вчинення злочину, а тому з метою збереження речового доказу клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також, матеріалами клопотання та доводами прокурора підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Крім того, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин кримінального провадження, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на частину нерухомого майна, слідчий суддя не дотримався вимог, передбачених ст. 172, 173 КПК України, належним чином не дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, не врахував правову підставу для їх арешту та інші обставини провадження, а тому посилання прокурора в апеляційній скарзі з цього приводу є обґрунтованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Апеляційний суд визнає такими, що не ґрунтується на вимогах закону посилання слідчого судді, про не доведення стороною обвинувачення потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні.

Наведене твердження слідчого судді є помилковим, оскільки таке не ґрунтується на матеріалах, доданих до клопотання та відомостях, викладених у ньому.

На переконання апеляційного суду, як клопотання прокурора, так і додані до нього матеріали сформовані відповідно до вимог КПК України та є достатніми для прийняття рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя при розгляді клопотання не з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на 1/3 частку нерухомого майна шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, а також забороною користування, розпорядження, відчуження нерухомого майна, проведення ремонту, реставрації, реконструкції тощо.

На думку колегії суддів, такі види обтяження будуть достатніми для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатимуть вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням указаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, знищення, втрати, пошкодження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 132, 170-173 КПК України, клопотання прокурора про накладення арешту на 1/3 частку нерухомого майна підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №10000994, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №10000994, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний помер об`єкту нерухомого майна 101), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване в рівних частках, а саме 1/3 частки, за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , па підставі договору дарування серія та номер 215 від 27.01.2022, ОСОБА_7 РНОКПП НОМЕР_2 на підставі договору міни, нерухомого майна, серія та номер 92 від 18.01.2022 та ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_3 від 06.10.2021, із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, а також забороною користування, розпорядження, відчуження нерухомого майна, проведення ремонту, реставрації, реконструкції тощо.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4