УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 368/445/20

провадження № 51-4320ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 01 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року щодо останньої,

встановив:

За вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 01 липня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , зареєстровану там само, раніше не судиму, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України(далі - КК), та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ухвалено вираховувати з часу звернення вироку до виконання. Зараховано в строк покарання перебування ОСОБА_5 під вартою з 05 по 06 квітня 2020 року.

Також вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та накладеного арешту на автомобіль у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 04 квітня 2020 року близько 22:30, рухаючись проїзною частиною вул. Вишневої в с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області в напрямку с. Шубівка, керувала автомобілем «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху(далі - ПДР). Проїжджаючи відрізок автодороги поблизу будинку № 84 по вул. Вишневій в с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д) ПДР ОСОБА_5 проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагувала на її зміну, проявляючи злочинну самовпевненість на заокругленні дороги вліво по напрямку руху керованого нею транспортного засобу, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), не обрала безпечну швидкість для руху автомобіля, рухалась зі швидкістю близько 86-94 км/год, чим порушила вимоги пунктів 12.1 та 12.4. ПДР, внаслідок чого втратила контроль над керуванням транспортного засобу, що призвело до зміни напрямку дорожнього руху, здійснила виїзд на праве, відносно напрямку свого руху, узбіччя, де допустила наїзд транспортного засобу на електроопору, після чого з`їхала в кювет.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д), 2.9 а), 12.1 та 12.4 ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 , не оспорюючи обґрунтованості і законності висновків судів попередніх інстанцій в частині доведеності винуватості засудженої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, просить змінити оскаржені вирок та ухвалу, звільнивши ОСОБА_5 від відбування основного покарання на підставі ст. 79 КК з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , семирічного віку та покладенням на неї обов`язків відповідно до ст. 76 КК.

Свої вимоги захисник обґрунтовує невідповідністю призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості.

Вважає, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання на підставі ст. 79 КК, що звільнення від відбування покарання сприятиме досягненню мети покарання, оскільки ОСОБА_5 визнала свою вину, щиро розкаялась, попросила вибачення у потерпілого й у матері загиблого та намагалася добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, проте останні відмовились її приймати, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом III групи та потребує хірургічного втручання, під час ДТП перебувала у стані вагітності, який припинився через вказану подію, має на утриманні матір похилого віку та двох малолітніх дітей.

Посилається на те, що батько її дитини 2011 року народження неодноразово вчиняв домашнє насильство по відношенню до дитини, проходить службу в Збройних силах України, а батько дитини 2021 року пройшов військово-лікарську комісію і в будь-який момент може бути мобілізований до лав Збройних сил України.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 вперше вчинила необережне кримінальне правопорушення, внаслідок чого зазнала сильних душевних страждань та перебуває у пригніченому стані. Відповідно до досудової доповіді органу з питань пробації має місце низький рівень ризику вчинення ОСОБА_5 повторно кримінального правопорушення та низький рівень її небезпеки для суспільства.

Захисник зазначає, що вирок та ухвала є незаконними та необґрунтованими, оскільки належним чином не були враховані всі перелічені вище обставини, суд не навів об`єктивних підстав неможливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 79 КК, та врахував фактично одні й ті ж самі обставини як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про неможливість звільнення від його відбування, а апеляційний суд не взяв до уваги доводів сторони захисту, належним чином не перевірив їх та не усунув наслідків неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 листопада 2022 року у справі № 750/11045/21 (провадження № 51- 2222км22).

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, зміст оскаржених судових рішень, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Суд касаційної інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність таких підстав суд має керуватися приписами статей 412-414 цього Кодексу.

Викладені у касаційній скарзі захисника доводи зводяться до тверджень про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та наявність підстав до застосування положень статей 79, 76 КК.

За приписами ч. 1 ст. 79 КК у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 79 КК, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару і виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами ст. 79 КК рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Форма реалізації кримінальної відповідальності, зокрема і та, що пов`язана зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в кожному конкретному випадку визначається судом з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи та обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання, а за наявності підстав, встановлених законом, вирішити питання про звільнення особи від покарання чи його відбування.

Для правильного застосування положень ст. 79 КК суд має враховувати не тільки факт наявності на утриманні жінки дитини віком до семи років, але й дати належну оцінку тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, усім даним про особу обвинуваченої, з`ясувати, чи сприяє спосіб її життя забезпеченню інтересів дитини.

Зі змісту оскаржених судових рішень убачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням усіх встановлених обставин, дійшли вірного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Так, суд першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей, пом`якшуючу обставину - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючу відповідальність обставину -вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх обставин справи, досудової доповіді, на які посилається захисник у касаційній скарзі, суд першої інстанції дійшов висновку, що досягнення мети покарання не можливе без ізоляції від суспільства засудженої, зокрема, враховуючи настання тяжких наслідків - смерті людини та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що істотно збільшує суспільну небезпечність діяння, вчиненого ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту про застосування ст. 79 КК та звільнення її від відбування покарання з випробуванням з тієї підстави, що вона має дитину 2021 року народження, суд першої інстанції визнав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини, на які посилалася сторона захисту, не містять належних підстав до застосування положень закону щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, де предметом апеляційного перегляду були доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, визнав його законним та обґрунтованим і погодився з висновками місцевого суду. Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням цей суд не встановив.

Судами попередніх інстанцій враховано досудову доповідь органу пробації, які обґрунтовано виходили із того, що висновок органу пробації не є для суду обов`язковим і враховується у сукупності із іншими обставинами справи.

Враховуючи тяжкість вчиненого в стані алкогольного сп`яніння злочину, колегія суддів Верховного Суду не вбачає належних підстав для спростування висновків судів попередніх інстанцій про неможливість застосування до засудженої положень ст. 79 КК у їх взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 цього Кодексу. Обставини, на які посилається захисник в касаційній скарзі відокремлено від інших обставин, встановлених і врахованих судами попередніх інстанцій у їх сукупності та взаємозв`язку, не свідчать про можливість досягнення мети загальної превенції злочинів у разі застосування положень ст. 79 КК.

Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням усіх обставин, в тому числі й тих, на які посилається захисник у касаційній скарзі, а також даних про особу винуватої, її ставлення до скоєного, дійшли вірного переконання про відсутність обґрунтованих підстав до звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням.

Посилання захисника на викладені у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2022 року у справі № 750/11045/21 (провадження № 51-2222км22) обставини є нерелевантним, оскільки предметом оцінки Суду були дії особи, яка не перебувала у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП.

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування положень закону про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну оскаржених судових рішень в контексті реалізації приписів п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 01 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року щодо останньої.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3