КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем прокурора ОСОБА_5 , клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014) у виді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавлено військового звання - полковник.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 12 грудня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційними скаргами захисників _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/897/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_6 і ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких - захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а захисник ОСОБА_10 - просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження.

02 червня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його з під варти, яке обґрунтовано тим, що на даний час, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), він вже відбув увесь строк покарання, призначений йому судом першої інстанції, у виді 13 років.

08 червня 2023 року у судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подала клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків - з`являтись до суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), вже відбув покарання, призначене оскаржуваним вироком суду від 07.04.2020 року, у виді позбавлення волі строком на 13 років, які спливають о 24 год. 12.06.2023 року. Крім того, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та сім`ю, неповнолітню дитину. Оскільки з 24 лютого 2022 р. на всій території України введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією рф, виїзд чоловіків з 18 р. по 60 р. за межі України заборонений. Більш того, перебування ОСОБА_7 в полоні у терористів (найманців та військових рф) та пережиті ним нелюдські знущання, вочевидь є запорукою відсутності ризику перебиратись на непідконтрольну нашій державі та ЗСУ територію України. Тобто перетнути кордон та покинути територію України ОСОБА_7 не має змоги, що виключає ризики втечі та переховування. Наразі не існує інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що потребує відновлення конституційних прав ОСОБА_7 й зміни запобіжного заходу на захід, не пов`язаний з обмеженням волі та свободи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали клопотання, заявлені обвинуваченим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 .

Прокурор заперечувала проти задоволення поданих клопотань, вказуючи, що запобіжний захід обвинуваченому обрано до набрання вироком законної сили, і який на даний час не набрав законної сили, тому є виправданим тримання під вартою особи, щодо якої ухвалено вирок.

Заслухавши позицію сторін провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотань, колегія суддів вважає, що заявлені клопотання підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014) у виді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавлено військового звання - полковник.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 12 грудня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На час розгляду апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , що подані на вищевказане судове рішення, ОСОБА_7 6 років 6 місяців утримується під вартою (з 12.12.2016 року), і на даний час при апеляційному розгляді вже закінчено дослідження, за клопотанням сторони захисту, письмових доказів у кримінальному провадженні, а наразі лише забезпечується допит свідків у судовому засіданні, тому підстави вважати, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, відсутні.

Також ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема має сім`ю та неповнолітню дитину, і об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_7 , з урахуванням вищевказаних обставин, може ухилитись від суду, не має.

Тому, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року про те, що сама тяжкість вчиненого злочину і серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для продовження тримання особи під вартою, колегія суддів вважає можливим змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на особисте зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, що мають забезпечити його належну процесуальну поведінку, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з місця реєстрації та проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду, та покласти на нього такі обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з місця реєстрації та проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3