Справа № 175/4442/15-к
Провадження № 1-кп/175/194/15
Вирок

Іменем України

17 липня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0001824 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Тихе Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 01 вересня 2015 року, близько 12.10 годин, керуючи технічно справним автомобілем «IVEKО DAILY 60С15», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , здійснював рух зі сторони вулиці Запорізьке шосе м.Дніпропетровська по автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» в напрямку вулиці Старокодацької м. Дніпропетровська, в лівому ряді руху, зі швидкістю 60-65 км/годину, більш точно швидкість руху встановити не виявилось можливим.

В дорозі, під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Старокодацької м. Дніпропетровська, обвинувачений ОСОБА_10 , не переконався в небезпеці руху, не переконався, що на світлофорі в його напрямку руху включився «червоний» сигнал, який забороняє рух, продовжив рухатися далі, при цьому виїхав на перехрестя по якому справа-наліво зі стороні с. Дослідне в напрямку вулиці Старокодацької рухався автомобіль «Дачія-Логан», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупиню транспортного засобу або небезпечного об`їзду не прийняв, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів.

При зіткненні транспортних засобів водію ОСОБА_12 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в скроневій області праворуч; закритої тупої травми грудної клітини, з переломами 7-го, 8-го та 9-го ребер ліворуч по середньо- пахвовій лінії зі зміщенням уламків, контузії лівої легені, лівостороннього пневмотораксу, підшкірного крововиливу в проекції 7-го ребра ліворуч, підпткірної емфіземи м`яких тканин в проекції 6-го та 9-го ребер ліворуч, садна в області лівої лопатки; закритого перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; підшкірної гематоми по внутрішній поверхні лівого кульшового суглобу; гематоми по зовнішній поверхні лівого плеча з забійними ранами та саднами на їх тілі; закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, які відносяться згідно висновків судово-медичної експертизи № 4972-е до тяжких, як небезпечних для життя.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виражається в тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 8.7.3 «е», 8.10 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»,

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків,»

п.8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення: ... «е» червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух...», п.8.10 «У разі подання світлофором /крім реверсивного/ або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і воші відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»,

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, та пояснив, що на момент ДТП він мав водійський стаж близько 3х років. 01 вересня 2015 року він керував вантажним автомобілем «Івеко», який належить ОСОБА_8 але у трудових відносинах з ОСОБА_8 він не перебував. Він здійснював рух зі сторони вулиці Запорізьке шосе м.Дніпропетровська в бік м. Запоріжжя в салоні автомобіля з ним поруч їхала дівчина, яку він узяв підвезти. Його автомобіль мав вантаж близько 2,5 тони. Він доїхав до перехрестя зі сторони вулиці Запорізьке шосе м. Дніпропетровська в напрямку вулиці Старокодацької м.Дніпропетровська. Він побачив, що з його боку не працює світлофор - він був темний. Він їхав у крайній лівій смузі, а поруч у правій смузі поруч з ним інших автомобілів не було. Швидкість його автомобіля була близько 60-65 км/год. Коли він почав перетинати перехрестя то перед ним на дорогу виїхав автомобіль потерпілої «Дачія» приблизно зі швидкістю 15 км/год. Коли він побачив цей автомобіль застосував екстрене гальмування, але потерпіла побачивши його не вжила ніяких заходів уникнення зіткнення і забрала руки від керма, та сталося зіткнення. Він намагався уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування і змінити рух автомобіля в іншу сторону, але його автомобіль був завантаженим.

Просив суд врахувати обставини дорожньо-транспортної пригоди, часткове відшкодування потерпілій ОСОБА_6 шкоди внаслідок ДТП у розмірі 10 (десять) тисяч гривень, та не позбавляти його волі та права керування автомобілем.

Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_4 його провина у скоєнні інкримінованого злочину підтверджена, письмовими матеріалами кримінального провадження №0001070 поясненнями свідка, потерпілої.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що має водійський стаж з 2006 року, 01 вересня 2015 року близько о 12 годині дня, вона керувала автомобілем «Дачія-Логан» та зі стороні с. Дослідне наблизилась до вулиці Запорізьке шосе м. Дніпропетровська в напрямку вулиці Старокодацької м.Дніпропетровська. Перед нею спрацювало червоне світло світлофору і вона зупинилась на перехресті. Коли загорівся зелений колір світлофору вона подивилась в обидва боки і з правого боку вже зупинились всі автомобілі, а зліва вона бачила як здалеку наближається вантажний автомобіль обвинуваченого, але на віддаленій відстані. Вона почала рух прямо зі швидкістю близько 10 км/год., далі був момент удару і вона нічого не пам`ятає. Додатково повідомила суду, що в автомобілі вона перебувала сама, світлофори з обох боків дороги був дублюючий і працював. Удар відбувся в ліву частину її автомобіля, вона втратила свідомість на деякий термін, але прийшла до тями на місці ДТП. Вона не зупинилась і не пропустила обвинуваченого, який рухався по головній смузі тому як світлофор працював і він повинен був зупинитися, а вона здійснювала рух вже на зелений. Їй невідомо, що вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення п.10.1 ПДР України. Позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити. Підтвердила і надала відповідно розписку суду, щодо отримання від обвинуваченого 10 (десяти) тисяч гривень. Щодо міри покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повідомив, що 01 вересня 2015 року він на своєму автомобілі «Тойота» стояв на світлофорі на перехресті виїзду із с.Дослідне на Запорізьке шосе. Перед ним стояв автомобіль потерпілої «Дачія Логан», який почав рух на зелене світло світлофору, а і він поїхав за нею. Він побачив за мить, як вантажний автомобіль «Івеко» на великій швидкісті вдарив в ліву водійську частину автомобіля «Дачія», та його від удару розвернуло, та винесло на протилежну сторону руху до кювету, а двері заклинило. Водій автомобіля «Дачія» почала рух на зелене світло, та до моменту зіткнення потерпіла проїхала близько 5 метрів прямо через перехрестя. На його думку автомобіль «Івеко» рухався зі швидкістю більше 50 км/год., і звуку гальмування він не чув.

Підстав сумніватися в правдивості наведених вище показань свідка, який судом попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, судом не встановлено.

Крім переконливих пояснень потерпілої та свідка щодо обставин роботи світлофора під час ДТП, провина обвинуваченого підтверджена також письмовими доказами, а саме матеріалами кримінального провадження №0001824:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001824 від 02 вересня 2015 року, згідно якого 01 вересня 2015 року до Дніпропетровського РВ надійшло повідомлення про те, що 01 вересня 2015 року поблизу с. Дослідне вул. Старокодацька сталося ДТП за участю автомобіля Дачіа Логан д/з НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_6 та автомобіля АВЕКО д/з НОМЕР_4 під керуванням гр. ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. (ЖЕО 6832 від 01 вересня 2015 року). (а.с.к.п.1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 вересня 2015 року з фото-таблицею до нього і схему до даного протоколу, відповідно до яких в присутності водія ОСОБА_4 і понятих проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на а/д «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя», під час якого було встановлено таке: погодні умови - ясно, без опадів, температура повітря +30, напрямок проведення огляду: від м. Дніпропетровськ до с. Братське, вид події - зіткнення транспортних засобів, елемент дороги - автодорога, проїзна частина - горизонтальна, дорожнє покриття - асфальт, стан покриття - сухе, дорожнє покриття загальною шириною 16,3 м., призначено для руху в двох напрямках, смуга по напряму проведення огляду - 2м, зустрічного напряму - 2м, ширина розділової смуги - 0,6 м, на проїзній частині нанесені лінії горизонтальної розмітки - білого кольору, до проїзної частини примикають справа, зліва - узбіччя, далі за узбіччям розташовані справа - лісосмуга, зліва - АЗС, спосіб регулювання руху - світлофор, місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків - пріоритету 2.1, 2.4, умови освітленості - світла пора доби, автомобіль Івеко - пошкодження передня частина, автомобіль Дачія - пошкоджена ліва бокова частина, сліди гальмування - автомобіль Івеко, їх розташування - на лівій полосі руху, довжиною 29,6 м до задніх коліс, осипання скла, пластмаси, грязі, огляд проводився за допомогою фотоапарату - самсунг, масштабної рулетки - 20м. (а.с.к.п.6-16);

- висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 2910 від 15 жовтня 2015 року з фото-таблицею та додатками до нього, із яких убачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням заміни запасних частин складає: 551 387,11. Розмір збитку завданого володільцю автомобіля Дачіа Логан державний номер НОМЕР_3 складає: 90 304,20 (а.с.к.п.24-37);

- висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 2905 від 28 жовтня 2015 року з фото-таблицею та додатками до нього, із яких убачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням заміни запасних частин складає: 119 316,78. Розмір збитку завданого володільцю автомобіля Івеко державний номер НОМЕР_4 складає: 61 452,02 (а.с.к.п.39-52);

- висновком судово-медичного експерта № 4972е/1005 від 28 жовтня 2015 року з фото додатками, із яких убачається, що за даними наданої медичної документації у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в скроневій області праворуч; закритої тупої травми грудної клітини, з переломами 7-го, 8-го та 9-го ребер ліворуч по середньо-пахвовій лінії зі зміщенням уламків, контузії лівої легені, лівостороннього пневмотораксу, підшкірного крововиливу в проекції 7-го ребра ліворуч, підшкірної емфіземи м`яких тканин в проекції 6-го та 9-го ребер ліворуч, садна в області лівої лопатки; закритого перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; підшкірної гематоми по внутрішній поверхні лівого кульшового суглобу; гематом по зовнішній поверхні лівого плеча з забійними ранами та саднами на їх тлі; закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що всі вони спричинені не задовго до надходження на стаціонарне лікування в 16МКЛ, тобто і в термін на який вказує слідчий у постанові.

Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобілю, за умов дорожньо- транспортної пригоди. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Згідно пунктів 2.1.2 та 2.1.3 «л, о» «Правил судово-меді того визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджени наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. (а.с.к.п. 64-67);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2015 року, де в період часу з 15 год. 30 хв. до 15 год. 55 хв. свідок ОСОБА_13 у присутності понятих відтворив обставини ДТП. (а.с.к.п. 72-77);

- висновком судово-автотехнічної експертизи від 29 жовтня 2015 року №70/27-740 із додатками до нього, де вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «IVEKO DAILY» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «IVEKO DAILY» ОСОБА_14 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія автомобіля «IVEKO DAILY» ОСОБА_14 визначалась виконанням ним вимог п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху і для нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. Даній дорожній обстановці водій автомобіля «Дачия-Логан» ОСОБА_15 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Дачия-Логан» ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія автомобіля «Дачия-Логан» ОСОБА_11 визначалась виконанням нею вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху і для неї не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй їх виконати. (а.с.к.п.81-85);

- висновком судово-автотехнічної експертизи від 07 жовтня 2020 року №19/104-9/2/884 із якого вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «IVEK.О DAILY 60С15» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (е), 8.10 та 12.3 Правил дорожнього руху України. (а.с. 134-137);

Дослідивши висновки судових експертиз, зокрема судово-автотехнічної експертизи від 07 жовтня 2020 року №19/104-9/2/884 яка була проведена під час судового розгляду на клопотання захисника ОСОБА_5 від 09 липня 2020 року, суд приходить до висновку, що вона відповідає вимогам кримінального-процесуального законодавства, яке регламентує проведення цих експертиз, є належно вмотивованою, даною на підставі повного вивчення матеріалів справи.

Аналізуючи зібрані в кримінальному провадженні докази в своїй сукупності, у суду немає підстав сумніватися в достовірності висновку проведеної у справі експертизи №19/104-9/2/884 від 07 жовтня 2020 року, оскільки вона проведена з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними фахівцями, що володіють спеціальними знаннями для вирішення постановлених перед ними питань і мають тривалий стаж експертної роботи, експертний висновок не суперечать іншим, зібраним по справі доказам, є науково обґрунтованим.

Наведені докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

У пунктах 4 і 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснюється, що суб`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України визнають особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Відповідальність за статтею 286 КК України настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо). Це стосується й випадків, коли зазначені правила було порушено під час виконання з допомогою транспортних засобів різних робіт (дорожніх, сільськогосподарських, будівельних та ін.). Відповідальність за статтею 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України).

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними та достатніми, надають інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування.

Таким чином, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм оцінку згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, що виразились в порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Про це свідчать встановлені конкретні обставини, логіка розвитку подій, покази свідків, висновки проведених експертиз.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Судом в ході розгляду було досліджено відповідь Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області від 20 січня 2016 року, де згідно якої світлофорний об`єкт, влаштований на автомобільній дорозі державного значення Н-08 «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» км 414+485 (перехрестя з вул. Старокодацькою м.Дніпропетровська) знаходиться на балансі Служби. Режим роботи об`єкту передбачений проектною документацією і відповідає нормативним вимогам.

Крім того на думку суду, обвинувачений, який має достатній досвід водія, повинен був суворо дотримуватися вимог Правил дорожнього руху України, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, віднесеному законом до джерела підвищеної небезпеки. Окрім того, обвинувачений під час допиту повідомив суду, що несправний світлофор заважав йому уникнути ДТП, ця позиція на думку суду є необґрунтованою, та обвинувачений таким чином намагається уникнути суворого покарання.

Суд не може погодитись із такими аргументами, оскільки згідно із вимогами п.12.3. Правил дорожнього руху України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Окрім того, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_16 , щодо наданого ним висновку та зокрема експерт повідомив суду, що експертиза проводилась по вихідним даним зазначеним у постанові слідчого про призначення експертизи та матеріалами кримінального провадження. Водій ОСОБА_4 , мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Дачія», та його дії не відповідали правилам дорожнього руху. Експертиза проводилась з урахуванням працездатності світлофору.

Так, у відповідності до припису ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Докази, покладені в основу вироку, були зібрані з дотриманням процесуального законодавства, а тому розцінюються судом як допустимі.

Даючи оцінку вище переліченим доводам сторони захисту, суд приходить до висновку, що ці доводи не знайшли об`єктивного підтвердження підчас судового розгляду, а спростовуються сукупністю досліджених і покладених у основу вироку доказів, які не викликають у суду жодних сумнівів щодо законності їх отримання у спосіб, установлений кримінальним процесуальним законом України, і не дають підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Суд не посилається у вироку, та не оцінює інші матеріали кримінального провадження, досліджені за письмовим клопотанням прокурора, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять (т.2, а.с.п. 21).

Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, та про необхідність призначення покарання передбаченого законом.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 50 КК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, задовільну характеристику за місцем мешкання та роботи, але суд, не зважаючи на наявність позитивних даних про особу обвинуваченого не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.ст. 75,76 КК України на чому наполягала сторона захисту, та розцінює процесуальну поведінку обвинуваченого вимушеного під впливом зібраних доказів визнати провину, та після збігу семи років згадати про відшкодування збитків потерпілій - достатніми для призначення суворого покарання із ізоляцією від суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є визнання провини, та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій .

Обставини, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка при визначені міри покарання просила призначити покарання на розсуд суду, суд вважає необхідним призначити мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі в межах передбаченого законом строку.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з нехтуванням Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого потерпілій було спричинено тяжких тілесних ушкоджень. Це свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Відповідно до ст.ст. 128, 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Нормами, закріпленими в ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Потерпілою ОСОБА_6 , було заявлено цивільний позов про стягнення на її користь матеріальної та моральної не майнової шкоди, а саме згідно уточнених позовних вимог (т2, а.с.34-35) просила стягнути: з ОСОБА_4 , та фізичної-особи підприємця ОСОБА_8 на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 70 738, 35 грн., та моральну шкоду у розмірі 200 000 тисяч гривень.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 - уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставах викладених в уточненій позовній заяві. Зазначили, що згідно висновку судової автотоварознавчої експерти и № 2910 від 15 жовтня 2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля потерпілої становить 90304,20 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля та цивільного відповідача 2 застрахована Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА», ідентифікаційний код юридичної особи 20033533, що підтверджується полісом № АІ/3074649.

Сума отриманого потерпілою страхового відшкодування від Приватного акціонерного товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» складає 49000,00 грн., що підтверджується рішенням страховика про виплату страхового відшкодування, викладеним у листі № 175610 від 16 листопада 2015 року, а тому вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля зменшилися на суму відшкодування.

На дату подання цивільного позову на лікування потерпілої були витрачені кошти на придбання ліків та медичного обладнання на загальну суму 17 731, 57 грн., що підтверджується розрахунковими документами.

Після подання позову витрати на лікування потерпілої склали 11 702, 58 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими та медичними документами.

Таким чином, заявлені потерпілою уточнені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди складають 60 738, 35 грн.

Підтвердила суду та надала розписку щодо отримання від обвинуваченого 10 (десять) тисяч гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що сума відшкодування не є спів розмірною з наслідками ДТП для потерпілої, інші витрати також є завищенні та не підтверджено документально.

Однак перед судовими дебатами надав суду підтвердження щодо сплати потерпілій відшкодування у розмірі 10 (десяти) тисяч гривень.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 у засіданні засіданні просив відмовити потерпілій у задоволенні позовних вимог до його довірителя власника автомобіля «IVEKО DAILY 60С15» державний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_17 . Звернув увагу суду на недоліки позову припушені з боку представника потерпілої ОСОБА_18 , на відсутність доказів знаходження його довірителя з обвинуваченим в трудових відносинах, надавши суду письмові заперечення (т. 2, а.с. 11).

Вирішуючи цивільно-правовий спір суд виходить з наступного:

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок, зокрема і страховиком.

Суду не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_4 під час керування автомобіля, та безпосередньо під час скоєння ДТП 01.09. 2015 року перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_8 , який є власником автомобіля «IVEKО DAILY 60С15» державний номер НОМЕР_4 , а тому підстав для задоволення позову про стягнення про стягнення з ОСОБА_8 у суду не має, та суд погодужується що він є не належним відповідачем.

Суду надані висновок судової автотоварознавчої експерти и № 2910 від 15 жовтня 2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля потерпілої становить 90304,20 грн. та підтвердження сплати та отримання потерпілою страхового відшкодування від Приватного акціонерного товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» складає 49000,00 грн.

Судом перевірені медичні документи та квитанції про витрати на лікування в розмірі зазначеном позвачкою.

Суд, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково у частині, що не покривається сумою страхового відшкодування, та стягнути відшкодування завданої потерпілому шкоди безпосередньо особою, яка її завдала тобто з обвинуваченого ОСОБА_4 в межах заявлених позовних вимог про стягнення матеральної шкоди в розмірі 60 738 грн. 35 коп. оскільки обвинуваченим сплачена потерпілій сума 10 тис. гривень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Враховуючи роз`яснення, викладені в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 був порушений звичайний уклад життя потерпілої у зв`язку із заподіянням їй значних тілесних ушкоджень, після усвідомлення наслідків ДТП у потерпілої виникло та продовжує залишатися почуття душевного болю.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе частково задовольнити цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, стягнувши з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 100 000,00 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, враховуючи співрозмірність завданої шкоди.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні суд не застосовує.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_19 та стягнути в дохід держави.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 - суд не застосовує.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 60 738 грн. 35 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (одержувач платежу - УК у Чечеловському районі м. Дніпра/Чечел.р./24060300; номер рахунку - UA0004008; код ЄДРПОУ - 37989253; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код бюджетної класифікації - 24060300; найменування коду бюджетної класифікації - інші надходження;) витрати на проведення судово автотехнічної експертизи №19/104-9/2/884 від 07 жовтня 2020 року у розмірі 1 634 гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (одержувач платежу - УК у Чечеловському районі м. Дніпра/Чечел.р./24060300; номер рахунку - UA0004008; код ЄДРПОУ - 37989253; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код бюджетної класифікації - 24060300; найменування коду бюджетної класифікації - інші надходження;) витрати на проведення судово автотехнічної експертизи №70/27-740 від 29 жовтня 2015 року у розмірі 613 гривень 80 копійок.

Речові докази відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1