ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2300/23 Справа № 185/6830/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0000600

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 24 липня 2023 року.

Визначено розмір застави у сумі 1 476 200 гривень (один мільйон чотириста сімдесят шість тисяч двісті), у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Постановлено покласти на ОСОБА_6 у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

В задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину особливо тяжкого злочину зі спричинення потерпілому, який особою похилого віку, майнової шкоди у розмірі один мільйон триста двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят гривень, у разі доведення вини обвинуваченої, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Судом також було враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в України, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинуваченої від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частині території України тимчасово окупована, а також те, що обвинувачена, ухиляючись від правоохоронних органів та суду, була затримана правоохоронцями на КПП (Шегені) під час спроби втекти з України. Крім того судом було враховано, що потерпілій достаменно відомо про місце постійного проживання потерпілого. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність ризиків у вигляді можливості ОСОБА_6 вчинити спроби переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на учасників судового розгляду.

При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачена раніше не судима, за місцем вчинення злочину місця проживання та реєстрації не мала, не працює, не одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Захисник не погодився з даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором в його клопотання були формально зазначено ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України та не доведено їх наявність, а також те, що ризики не зменшились.

Наявність підозри у тому, що обвинувачена буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином судом не обґрунтована.

Зазначає, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, оскільки є ВПО, за місцем мешкання отримує матеріальну допомогу від держави, має постійне джерело доходу, місце проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, судимостей не має.

Вказує, що перебуваючи в умовах слідчого ізолятора у обвинуваченої ОСОБА_6 різко погіршилося здоров`я.

Крім того звертає увагу, що суд першої інстанції вийшов за межі розгляду клопотання прокурора, оскільки у ньому не зазначалось про ризик впливати на потерпілого та вказаний ризик нічим не підтверджено.

Строк перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, який обчислюється з 28.03.2023 року, становить значний проміжок часу і виходить за межі розумного строку.

Стверджує, що у підготовче судове засідання не було належним чином викликано захисників обвинуваченої ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у зв`язку з чим останніми було подано клопотання до суду, однак про розгляд даного клопотання та прийняття рішення щодо нього в ухвалі суду не зазначено. Апелянт вважає, що вказаний факт порушує право обвинуваченої на захист.

Також зазначає, що ОСОБА_6 не набула статусу обвинуваченої, оскільки обвинувальний акт не було вручено стороні захисту, а також повідомлень про необхідність з`явитися до прокурора або слідчого для отримання обвинувального акта стороні захисту не надходило. Жодного захисника ОСОБА_6 , які залучені на досудовому розслідування, належним чином не було викликано до суду.

Крім того, на час розгляду клопотання прокурора, сторона захисту належним чином не ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, що унеможливлює підготуватись до підготовчого судового засідання.

Заслухавши обвинувачену та її захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які заперечував проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченої під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, можливість обвинуваченої незаконно впливати на учасників судового розгляду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченої, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, існує реальний ризик того, що вона може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. При цьому судом було взято до уваги те, що обвинувачена була затримана працівниками правоохоронних органів під час спроби покинути територію України. Крім того, наразі потерпілий та свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження ще не розпочато, в той час як їх анкетні дані та адреси проживання обвинуваченій відомі, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.

Отже, апеляційні доводи захисника про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи захисника про те, що перебування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора позначилося на її здоров`ї, яке різко погіршилося - не підтверджені жодним належним доказом.

Доводи апелянта про те, що у підготовче судове засідання не було належним чином викликано захисників обвинуваченої ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що ОСОБА_6 ю не набула статусу обвинуваченої, що сторона захисту належним чином не ознайомлена за матеріалами кримінального провадження, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу на даному етапі кримінального провадження та є завданням його послідуючих стадій.

Разом з цим, при визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченої та дійшов помилкового висновку про визначення ОСОБА_6 занадто великого розміру застави, з огляду на таке.

Так, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з матеріалами провадження, при оцінці майнового стану обвинуваченої колегія суддів враховує, що із таких не вбачається доказів отримання нею значного доходу, будь-які інші дані про наявність у її власності цінного майна чи інших активів у матеріалах провадження також відсутні. Також сторона захисту повідомила, що обвинувачена є внутрішньо переміщеною особою, за місцем мешкання отримує матеріальну допомогу від держави, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції застава щодо обвинуваченої ОСОБА_6 у розмірі 1 476 200 грн. є завідомо непомірною для неї та може порушити права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , враховуючи дані про її особу, що вона має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, її майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір застави до 90 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що у даному випадку буде пропорційним щодо її особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для обвинуваченої з урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 90 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0000600 - задовольнити частково та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 липня 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 90 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 241560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) гривень, яку обвинувачена або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі сплати суми застави звільнити ОСОБА_6 з-під варти та покласти на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 27 липня 2023 року включно, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не спілкуватись із свідками та потерпілим відповідно до реєстрів матеріалів досудового розслідування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків, застава звертається в дохід держави.

В іншій частині ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3