В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/422/23

Провадження № 1-кп/936/67/2023

01.06.2023 смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Воловець кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000029 від 21.02.2023 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області Воловецького району с. Латірка, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовозобов`язаним 20.02.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_2 , де йому було запропоновано отримати повістку на відправку у військову частину НОМЕР_1 на 21.02.2023. ОСОБА_4 отримав дану повістку на відправку та будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про кримінальну відповідальність за відмову від отримання повістки під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи, про мобілізацію, відповідно до Указу Президента України №64-2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, та маючи умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, отримавши повістку для направлення у військову частину НОМЕР_1 , ОСОБА_4 21.02.2023 та не був відправлений у військову частину, а тому за таких обставин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що дійсно отримав повістку про направлення на військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на 21.02.2023, однак відмовився їхати, оскільки з ним проживають, крім дружини та неповнолітнього сина, його батьки похилого віку та брат, котрий є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванні, а доглядати за ними більше нема кому. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що знайшло своє підтвердження в суді.

Відтак, при призначенні покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є не тяжким злочином, особу обвинуваченого, його молодий вік, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, не працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Згідно досудової доповіді відносно ОСОБА_4 , орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства становить середній рівень. Крім того, орган пробації, у разі звільнення від покарання з випробуванням, вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий одружений та на вихованні неповнолітня дитина, а також з його слів доглядає за рідним братом ОСОБА_6 , котрий є інвалідом ІІ групи, раніше не судимий, посткримінальну поведінку ОСОБА_4 , зокрема вину визнав повністю та від відповідальності не ухиляється, позицію прокурора щодо реальної міри покарання, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд в 30-денний термін з часу його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1