ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/173/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 190 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000369 від 19 березня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боремель Демидівського району Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого:

- вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.09.2017 за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 19.03.2018 за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 14.09.2020 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки;

- ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 01.11.2022 засуджений ОСОБА_7 звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання речових доказів.

Як визнав суд, у березні 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 , раніше засудженого за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, повторно виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману під приводом продажу бронежилета.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, у березні 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 через соціальну мережу «Viber» розмістив оголошення в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про продаж бронежилетів. Побачивши вказане оголошення, потерпіла ОСОБА_8 розпочала спілкування із ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи свої злочинні дії, вводячи ОСОБА_8 в оману, після повідомлення в соціальній мережі «Viber» 12.03.2022 р. завідомо неправдивої інформації про те, що він здійснює продаж бронежилетів, діючи умисно, з корисливих мотивів та з мотивів незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в телефонній бесіді переконав ОСОБА_8 в тому, що він порядна людина та викликав до себе довіру, тому ОСОБА_8 під приводом купівлі бронежилета, за допомогою власного електронного ключа до операційної системи додатку «Приват24», 12.03.2022 р. здійснила поповнення вказаного ОСОБА_7 рахунку на загальну суму 1 126 грн., проте обіцяного ОСОБА_7 бронежилета не отримала. Таким чином, ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 1 126 грн., чим завдав останній майнову шкоду на вказану суму.

За таких обставин, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, за змістом якої вважає, що призначене судом покарання є надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого, його наслідкам та особі засудженого.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не враховано того факту, що впродовж всього досудового слідства та під час судового розгляду справи він щиро розкаявся у вчиненому, давав правдиві покази та активно сприяв розкриттю злочину.

Звертає увагу, що він має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, проте має стійкі соціальні зв`язки, а саме проживає із дружиною, її мамою та двома неповнолітніми дітьми, яких він один забезпечує.

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не враховано вимоги ст.65 КК України, згідно якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Стверджує, що на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, достатнім у даному випадку було б покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року у кримінальному провадженні №0000369 від 19 березня 2022 року змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який належним чином повідомлявся апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі.

В апеляційній скарзі, яка є предметом даного апеляційного розгляду, питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 не порушується і обов`язковою його участь в судовому розгляді апеляційний суд не визнавав.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка також повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився і не повідомила суд про поважні причини свого неприбуття.

За наведених обставин, з урахуванням положень ст. ст.401 ч.4, 405 ч.4 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому покарання більш м`яке покарання, а саме у виді 1 (одного) року обмеження волі; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просить залишити вирок суду першої інстанції без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.190 КК України, в поданій апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу винного через суворість, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Виходячи із змісту вироку Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 та аналізу матеріалів кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд, обираючи покарання, дотримався положень Загальної частини Кримінального кодексу України, вимог ст.65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, а також всі обставини справи.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_7 ніде не працює, раніше неодноразово судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, вчинив умисний корисливого злочин в період дії воєнного стану на території України, що давало підставу суду обрати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, місцевим суд також прийнято до уваги факт відшкодування шкоди потерпілій, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, що дало підставу обрати йому покарання за вчинений злочин у даному кримінальному провадженні у мінімальному розмірі визначеному санкцією статті обвинувачення.

Також місцевий суд не вбачав підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки обвинувачений офіційно-підтверджених джерел доходу та постійного офіційного місця роботи не має, а в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження наявності в обвинуваченого грошових коштів чи заощаджень, що належним чином мотивовано у судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що покарання у виді обмеження волі, про що ставить питання апелянт, не досягне мети його застосування, оскільки не призведе до перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, форма та строк відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, обрана судом першої інстанції, є виваженою, справедливою та такою, що відповідає вимогам статті 65 КК.

Доводи апелянта про безпідставність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 надміру суворого покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом призначено покарання, в межах санкції статті обвинувачення за якими його визнано винним, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що повністю узгоджується з приписами ст.65 КК України.

На переконання колегії суддів, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 у виді одного року позбавлення волі повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, і, з урахуванням його попередньої злочинної діяльності, є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення обвинуваченому покарання, про що обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни, про що ставить питання апелянт, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді