Справа № 201/4026/23
Провадження № 1-кп/201/603/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 23.01.2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Першотравенська Дніпропетровської області, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 (2016 р.н.), маючого середню освіту, до затримання працюючого водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Прокурором подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, посилаючись на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків і потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання не заперечили.

Потерпілі клопотання прокурора підтримали.

Суд, заслухавши учасників, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2023 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.05.2023 включно.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Також слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_3 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та передбачає покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Слідчий суддя врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також врахував дані про особу ОСОБА_3 , який розлучений, має малолітню дитину, не працює раніше не судимий. На даний час притягається до кримінальної відповідальності за вчинення іншого кримінального правопорушення. Неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у сфері порушення правил дорожнього руху, в тому числі, за ч.1 ст. 130 КПАП України, керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Значиться особою, обмеженою у праві керування транспортним засобом, у зв`язку з позбавлення права керування транспортним засобом.

Ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2023 ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2023 року залишена без змін.

В подальшому строк дії запобіжного заходу продовжений і спливає 18.06.2023.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, наслідком вчинення якого спричинена смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 , на переконання суду, може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, потерпілих, обвинувачений знає зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування. Теж саме стосується і експертів, які надали свої висновки.

Тому ризик незаконного впливу на свідків, експертів та потерпілих продовжує існувати.

Також суд вважає доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, про що свідчить факт неодноразового його притягнення до адміністративної відповідальності у сфері порушення правил дорожнього руху, в тому числі, за ч.1 ст. 130 КПАП України, керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а також той факт, що у провадженні СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000038 від 01.07.2022 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, в якому ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому суд приходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_3 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження йому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги дані про особу ОСОБА_3 , який розлучений, має малолітню дитину, раніше не судимий. Однак дані обставини, з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни йому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, ані обвинуваченим, ані його захисникомбудь-яких об`єктивних даних, які безумовно вказують на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_3 продовжити на 60 днів.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Також підтверджень наявності у ОСОБА_3 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою, суду не надано.

Згідно п. 2 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, окрім інших, також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини, суд, відповідно до пункту другого частини 4 статті 183 КПК України, заставу не визначає.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обраний під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити на 60 днів, тобто до 04 серпня 2023 року (включно), без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1