Справа № 367/3620/23
Провадження №1-кс/367/556/2023
УХВАЛА

Іменем України

01 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені клопотання старшого дізнавача СД ВП № 2 Бучанського міського РУП ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, відомості щодо якого 24.05.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання старшого дізнавача СД ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області Київської області ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного 24.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про накладення арешту на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони на користування та розпорядження вказаним майном.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що 24.05.2023 до чергової частини відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшов рапорт інспектора сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про те, що під час звірки тимчасово вилучених посвідчень водіїв за скоєння адміністративних правопорушень та потребуючих направлення на збереження до сервісних центрів МВС було виявлено, що посвідчення водія на ім`я громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , яке останній 18.08.2022 за адресою: АДРЕСА_2 використав при складанні адміністративних матеріалів за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, має ознаки підробки.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання капітана поліції ОСОБА_3 від 25.05.2023 посвідчення водія на ім`я громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У зв`язку із вищевикладеним в органу досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на посвідчення водія на ім`я громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 .

У судове засідання дізнавач СД ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив розглянути клопотання про арешт майна за його відсутності, вимоги поданого клопотання підтримав.

Власник майна ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду клопотання відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України.

Вивчивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, підшукані, виготовлені, пристосовані, чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; одержанні внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, ч. 3 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Витягом з кримінального провадження №0000502 підтверджується факт внесення 24.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме відносно того, що до ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області надійшли матеріали про те, що 18.08.2022 ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Ірпінь, вул. Г. Сковороди, 17, використав завідомо підроблене посвідчення водія (7922).

Відповідно до змісту протоколу огляду місця події 25.05.2023 в період часу з 12:10 год. по 12:25 год., за адресою: АДРЕСА_3 у службовому кабінеті № 102 відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшим дізнавачем сектору дізнання відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київські області капітаном поліції ОСОБА_3 проведено огляд, у ході якого виявлено та вилучено посвідчення водія на ім`я громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії В НОМЕР_2 .

Постановою старшого дізнавача СД ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 25.05.2023 посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000502 від 24.05.2023.

Необхідність накладення арешту на вказане майно обумовлена тим, що відомості, які містяться на вказаних речах нададуть можливість провести належне розслідування кримінального провадження, забезпечить виконання вимог ст. 2, 9, 28, 94 КПК України щодо виконання завдань кримінального провадження, забезпечення повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Отже, накладення арешту на вилучені під час огляду речі відповідають критерію розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з огляду на те, що інформація, яка міститься на них може бути використана як докази під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Окрім цього, під час розгляду клопотання слідчою суддею не встановлено підстав, що призведуть до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність накладення арешту на вилучене майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 шляхом заборони на користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу слідчого судді може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1