Справа № 276/471/21
Провадження по справі№ 1-кп/276/20/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду кримінальне провадження №0000011 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта вища, неодружена, осіб на утриманні не має, офіційно не працює, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 10.01.2021 близько 21 год. 00 хв. у ОСОБА_4 , яка перебувала поблизу будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна із будинку за вказаною адресою, належного ОСОБА_6 .

Так, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вони не будуть помічені власником та іншими особами, через незачинені ворота проникла до середини подвір`я вказаного домоволодіння, після чого, з-за допомогою металевого совка, зірвала цепка до навісного замку та проникла до середини будинку.

Перебуваючи в середині будинку по АДРЕСА_2 , а саме в спальному приміщенні, ОСОБА_4 за допомогою сили рук зірвала та викрала триконфорочну металеву плиту розміром 42x100 см вартістю 996,67 грн. та двоконфорочну металеву плиту розміром 42x78 см вартістю 805 грн. В подальшому, вищевказані речі ОСОБА_4 за допомогою сили рук винесла за територію вказаного домоволодіння, та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, а саме: здала до метало приймального пункту за грошову винагороду, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 1801 грн. 67 коп.

Органом досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні заперечила повністю та пояснила, що будь-якого майна 10.01.2021 у будинку по АДРЕСА_2 не викрадала, так як в цей день перебувала у дома по АДРЕСА_1 , а 11 січня їздила до смт. Черняхів для оформлення документів на землю та повернулася до с. Сали. Зазначила, що проживала у АДРЕСА_2 у матері свого цивільного чоловіка ОСОБА_7 протягом одного року у 2017 році, а потім вони переїхали до с. Сали. Час від часу вона зі співмешканцем приїзджали до свекрухи у с.Томашівка погостювати, востаннє були там з 4 по 5 січня 2021 року, а потім повернулись у с. Сали. В самому будинку по АДРЕСА_2 обвинувачена раніше не бувала. У подальшому 25.01.2021 до її місця проживання приїхав ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_9 разом з працівниками поліції та повідомили їй, що вона викрала з їх будинку металеві плити та повезли її на місце події. На місці події ОСОБА_10 завели її в хату та звинуватили в тому, що вона совком, який взяла у свекрухи, зірвала навісний замок та проникла до будинку де вкрала плити, при цьому ОСОБА_8 погрожував обвинуваченій як застосуванням сили так і зв`язками, оскільки його брат працює у поліції, якщо вона буде відмовлятися від вчинення даного злочину. На наступний день 26 січня 2021 року біля 7 годин ранку знову приїхали працівники поліції з ОСОБА_11 та повезли її до будинку ОСОБА_10 у с. Томашівка, при цьому запитували про місце знаходження її співмешканця ОСОБА_7 , якого також в подальшому знайшли у своєї матері в с. Томашівка та привели на місце події. Після цього вона, побоюючись погроз та маючи стан похмілля, показала на місці у присутності поліцейських, за їх вказівкою, ніби то вона викрала з будинку металеві плити. Вказала, що викрадені плити є великими за розмірами та вагою, а тому вона не могла їх сама викрасти.

Будучи додатково допитаною 24.10.2022 після зміни прокурором обвинувачення обвинувачена підтвердила раніше надані показання, уточнивши, що вперше потерпіла ОСОБА_6 зі своїм сином та двома працівниками поліції приїхали саме 24 січня 2021 року близько 12 години до її будинку в с. Сали Черняхівського району, де почали звинувачувати обвинувачену та її співмешканця у викрадені металевих плит, після чого повезли її до будинку потерпілої в с. Томашівка, де зробили на телефон фотознімки, на яких ОСОБА_4 показує ніби то вона потрапила до будинку та викрала металеві плити потерпілої. В той день вона була після вживання алкогольних напоїв та працівники поліції сказали, що у неї та її співмешканця ОСОБА_12 будуть проблеми, а оскільки ОСОБА_13 був на іспитовому строці, то він попаде в тюрму, а їй сказали, якщо вона візьме вину на себе, в неї буде лише умовний термін. Обвинувачена будучи в стані похмілля та побоюючись за себе і свого співмешканця погодилась на пропозицію працівників поліції та погодилася показати на місці, що ніби то вона вчинила крадіжку. Вдруге потерпіла із сином та тіми ж двома працівниками поліції приїхали до будинку обвинуваченої наступного дня 25 січня 2021 року біля 7 годин ранку та знову повезли її до будинку потерпілої в с. Томашівка, куди також через певний час привели її співмешканця ОСОБА_7 , якому сказали аналогічно показати як ніби то він викрадав металеві плити, та при цьому фотографували його. Після цього, 25.01.2021 обвинувачену разом з ОСОБА_7 завезли до відділення поліції у смт. Хорошів, де взяли відбитки пальців, а також показання, що ніби то вони разом вчинили цю крадіжку. Десь через місяць через дільничного поліцейського села Сали їй сказали приїхати до смт. Хорошів до відділення поліції, прибувши до поліції, в неї знову взяли нові показання, що ніби то вже вона одна вчинила крадіжку з будинку ОСОБА_6 та сказали, що їй максимум буде умовно та вона від адвоката відмовилась. Проте, пізніше вона порадилась зі знайомими та зрозуміла, що наслідки засудження можуть мати значний вплив на неї, а оскільки вона інкримінований їй злочин не вчиняла, тому в суді просила призначити їй захисника та розповіла як все було насправді. Також, обвинувачена пояснила, що ні 24, ні 25 січня 2021 року працівники поліції, у тому числі коли привезли її на місце вчинення злочину до будинку потерпілої, їй право на захисника або право відмовитись від дачі пояснень чи показань відносно себе та близьких осіб не роз`яснювали, лише пізніше десь через місяць коли вона була у відділенні поліції їй дали підписати документи, у тому числі щодо роз`яснення права на захист. Крім того, обвинувачена пояснила, що 25 березня 2021 з нею слідчий експеримент на місці злочину у будинку потерпілої ОСОБА_6 у с. Томашівка з фотофіксацією не проводили, оскільки її двічі привозили на місце події лише 24 та 25 січня 2021 року.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В свою чергу стандарт доведення «поза розумним сумнівом», визначений практикою ЄСПЛ (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A № 25), може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 377 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

При розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, безпосередньо допитавши обвинувачену, потерпілу і свідків, дослідивши документи як докази, на які посилався прокурор, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, провівши дебати у яких прокурор просив: ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а захисник та обвинувачена, яка не визнала своєї вини у вчиненні даного злочину, просили її виправдати, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України вчинено обвинуваченою ОСОБА_4 , в зв`язку з чим вона підлягає виправданню за недоведеністю пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та містяться в наступних доказах:

- показаннях потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що десь в листопаді 2020 року, бо було не дуже холодно, знайомі їй повідомили, що в її будинку в с. Томашівка Хорошівського району викрали майно. Хто сказав, що крадіжку вчинила ОСОБА_4 потерпіла не пам`ятає. ЇЇ син ОСОБА_8 викликав на місце події працівників поліції, які приїхали на протязі години та вони звідти поїхали до будинку обвинуваченої в с.Сали Черняхівського району, де обвинувачена спочатку заперечувала причетність до викрадення металевих плит, а через деякий час спілкування з нею все таки призналася. Працівники поліції забрали до автомобіля обвинувачену, а вона із сином на мотоциклі в цей же день поїхали до її будинку в с. Томашівка. Там на місці потерпіла побачила зірваний навісний замок, вийняту шибку, через яку було відкрито внутрішній замок, в кімнатах було розбито плити, з яких викрадено металеві частини, а біля порога лежав металевий совок, кому належав цей совок вона не знає та раніше його ні у кого не бачила. ОСОБА_4 в цей же день на місці розповіла, що то вона викрала металеві плити та працівниками поліції відразу на фотоапарат було зроблено знімки, як обвинувачена показувала як вона потрапила до будинку та викрала металеві плити. Чи була обвинувачена у стані сп`яніння у цей час потерпіла не пам`ятає. При цьому інших осіб, у тому числі ОСОБА_12 або понятих, під час фотофіксації дій обвинуваченої на місці події не було. Коли саме проводився слідчий експеримент біля її будинку потерпіла не пам`ятає, скоріше всього не зимою, бо в той час було достатньо тепло. Слідчий експеримент з обвинуваченою із застосуванням фотозйомки проводився лише один раз, тобто відразу після виявлення крадіжки. Потерпіла зазначила, що обвинувачена ОСОБА_4 час від часу приїзджала до своєї свекрухи, яка жила поряд з її будинком у с. Томашівка, була у неї на подвір`ї, але в самому будинку до викрадення майна не була. Підтвердила, що її старший син раніше працював у поліції, проте, вказала, що її менший син ОСОБА_14 або працівники поліції на обвинувачену тиску не чинили та їй не погрожували, потерпіла такого не чула.

- показаннях свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що про викрадення з будинку матері у с. Томашівка йому повідомила знайома ОСОБА_16 , яка проживає у м. Житомирі, якій в свою чергу стало відомо про такий факт від жителів села Саківка, що поблизу с. Томашівка, так як свекруха обвинуваченої ОСОБА_17 розповідала жителям села Саківка, що у будинку ОСОБА_10 була крадіжка, однак маючи їх телефони безпосередньо потерпілій та свідку про це не повідомляла. Через декілька днів він поїхав до с. Томашівка, в якому знаходиться будинок його матері ОСОБА_6 і в якому близько 5 років ніхто не проживає, та побачив, що дійсно було зірвано замок і в середині будинку зірвані та викрадені металеві плити. Відразу після цього викликав поліцію, працівники якої приїхали до с. Томашівка через хвилин 40. Оскільки свідок здогадувався, що це вчинила ОСОБА_4 та її співмешканець, він в цей же день разом із працівниками поліції та своєю матір`ю поїхали до будинку обвинуваченої у с. Сали Черняхівського району. Спочатку обвинувачена заперечувала свою причетність до вчинення злочину. Працівники поліції запропонували обвинуваченій признатися, сказавши їй «все йде проти вас і можливо буде якесь пом`якшення покарання», та коли свідок сказав, що її свекруха вже все розповіла, тоді ОСОБА_4 стала розповідати, що то вона разом із співмешканцем ОСОБА_18 та його матір`ю вчинили крадіжку, зокрема, що замок з дверей совком зривала саме вона. Але через два дні обвинувачена знову стала повідомляти, що вона не вчиняла цей злочин. Відразу після спілкування біля будинку ОСОБА_4 , свідок разом із потерпілою, обвинуваченою та двома працівниками поліції поїхали до будинку потерпілої у с. Томашівка, де обвинувачена в присутності свідка, потерпілої та двох працівників поліції показувала як вона зривала замок та викрадала металеві плити, які в подальшому здала на металолом, при цьому працівники поліції все це фіксували на телефон чи фотоапарат. Інших осіб, у тому числі понятих, в цей час не було. Будь-яких погроз зі сторони працівників поліції чи зі сторони свідка обвинуваченій під час слідчого експерименту не висловлювалось, а сам експеримент тривав близько 30 хвилин. Після експерименту на місці та фотографування працівниками поліції всі учасники поїхали до села Сали. Через день-два, коли свідок разом з працівниками поліції знайшли ОСОБА_12 , свідок разом із обвинуваченою, ОСОБА_18 та двома працівниками поліції знову приїзджали до будинку в с. Томашівка, де ОСОБА_13 також на місці показував як він викрадав металеві плити, а працівники поліції фіксували це на фотоапарат. Інших слідчих експериментів, у тому числі у березні 2021 року, на території домоволодіння потерпілої у с. Томашівка не проводилось. Свідок зазначив, що до поліції з приводу крадіжки в будинку у с. Томашівка звертався він, приблизно у січні місяці десь у числах 3-5. Вважає, що майно з будинку в с. Томашівка викрали не стільки ОСОБА_4 , як її колишній співмешканець ОСОБА_13 та його матір, оскільки вони знали, що є в хаті та як закривається будинок, а оскільки було вийнято шибку у дверях для того щоб відкрити внутрішній замок, то це могли зробити ті, хто знав як відкриваються двері. При цьому зазначив, що ОСОБА_4 у їхньому будинку жодного разу не була, на відміну від її співмешканця ОСОБА_7 та його матері, які жили поряд та не раз допомагали їхній сім`ї по господарству. Також, підтвердив, що його старший брат працював у поліції, проте заперечив, що він погрожував обвинуваченій особисто чи шляхом використання зв`язків свого брата.

- показаннях свідка ОСОБА_7 який в судовому засіданні пояснив, що він разом з ОСОБА_4 проживали спільно без реєстрації шлюбу на протязі 5 років до 16 лютого 2021 року. Будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 та там тривалий час ніхто не проживає. Будь-яких крадіжок він там не вчиняв. Десь 25-26 січня 2021 року коли він перебував у с. Томашівка у своєї матері до будинку прийшли працівники поліції та сказали показати як він ніби то зірвав замок у будинку ОСОБА_10 та викрав металеві плити, сказавши, що йому нічого не буде. На місці він, перебуваючи в стані сп`яніння, за вказівкою працівників поліції показував рукою на двері, замок, грубу, в цей час працівником поліції велася чи фото чи відео зйомка, під час цього був присутній ОСОБА_8 , який погрожував йому, вважаючи що це зробив він та його співмешканка ОСОБА_4 . Також на місці події в той день була ОСОБА_4 , яку привезли працівники поліції та вона також показувала на двері та місце викраденого майна, але вона при цьому нічого не говорила, що це вона викрала. Чи погрожував ОСОБА_8 то він не чув. Також, працівники поліції брали у нього відбитки пальців, але чи брались відбитки на місці події він не бачив. Свідок зазначив, що до 25 січня, у тому числі 10 і 11 січня 2021 року разом з ОСОБА_4 перебували у с. Сали Черняхівського району, де проживали по вул. Гагаріна та підтвердив, що обвинувачена їздила до смт. Черняхова для оформлення документів на землю, але коли точно не пам`ятає.

- показаннях свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що перебуваючи у складі слідчо-оперативної групи Хорошівського ВП по ліні 102 надійшов виклик про крадіжку з будинку у с. Томашівка, було це приблизно осінню - зимою минулого року (2020 року), точної дати не пам`ятає. Приїхавши на місце події, там був ОСОБА_8 зі своєю матір`ю, слідчим проведено огляд місця події, де виявлено металевий совок. Від свекрухи обвинуваченої, яка проживає в с. Томашівка та проходила неподалік він дізнався, що цей совок належить їй, і що недавно у неї гостювали її син із співмешканкою ОСОБА_4 , тому виникли підозри, що цю крадіжку могли вчинити вони. Свідок разом із слідчим ОСОБА_20 та ОСОБА_11 і його матір`ю приїхали в с. Сали Черняхівського району до місця проживання обвинуваченої, яка перебуваючи чи то в стані сп`яніння чи після похмілля повідомила їм, що то вона вчинила крадіжку металевих плит з будинку потерпілої. ОСОБА_8 був знервований при спілкуванні з ОСОБА_4 , а тому він сказав йому відійти в сторону та продовжив опитування обвинуваченої, проте ніхто їй не погрожував та фізичну силу не застосовував. Вказав, що через два дня привозив ОСОБА_4 до відділення поліції до слідчого для проведення слідчих дій, проте яких саме не знає. Десь через тиждень він разом зі слідчим, обвинуваченою та господарями будинку (хто саме з них був не пам`ятає) прибули до будинку по АДРЕСА_2 для проведення слідчого експерименту. Для залучення понятих для даного експерименту свідок на сусідній вулиці підійшов до будинку, біля якого група осіб вживала спиртні напої та попросив двох чоловіків віком близько 30 років, так як в даному селі проживає небагато мешканців, бути понятими під час проведення слідчого експерименту. Анкетні дані вказаних осіб записувалися з їх слів та документи не перевірялися. Фіксацію слідчого експерименту здійснював слідчий ОСОБА_21 , здається із застосуванням фотоапарату. Чи був під час слідчого експерименту ОСОБА_13 свідок не пам`ятає та його він на місце події не привозив.

- показаннях свідка ОСОБА_22 , який працює на посаді дільничного офіцера поліції відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в області та який в судовому засіданні пояснив, що на початку 2021 року до нього телефонував оперуповноважений ОСОБА_19 з проханням надати допомогу у пошуку понятих для проведення слідчих дій, але через нетривалий проміжок часу ОСОБА_19 передзвонив та повідомив, що йому вже не потрібна допомога. Для якого саме провадження необхідна була допомога ОСОБА_19 свідку не відомо, обвинувачену він бачить вперше та йому нічого не відомо про обставини викрадення майна у с.Томашівка Хорошівського району, належного потерпілій ОСОБА_6 , слідчі та розшукові заходи за вказаним фактом ним не проводились.

- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка проживає в АДРЕСА_3 та яка в судовому засіданні пояснила, що близько 3 років тому через декілька місяців після смерті її чоловіка, що помер у листопаді 2020 року, можливо в січні місяці вона проходила повз будинок потерпілої ОСОБА_6 , який знаходиться десь за 200 метрів від її будинку та побачила як з вікна веранди будинку потерпілої на вітрі телепалась занавіска так як було вийнято чи розбито скло. Про це вона розповіла своїй дочці ОСОБА_24 та кумі ОСОБА_25 , яка проживає у сусідньому селі Саківка, та яка в подальшому і подзвонила ОСОБА_26 і повідомила про те, що в їх будинку відсутнє скло щоб він приїхав і подивився. Через деякий час свідок дізналася від ОСОБА_27 , що в будинку потерпілої викрадено пічні металеві плити, а також її син ОСОБА_13 говорив свідку, що ОСОБА_8 приходив до нього і вимагав тисячу гривень нібито за викрадене майно і щоб закрили справу. Також свідок зазначила, що ні її син ОСОБА_13 , ні невістка ОСОБА_28 не казали їй що це вони викрали пічні плити, такого вона не чула і від інших людей, свідок зазначила, що в той період коли виявили крадіжку з будинку потерпілої обвинувачена із ОСОБА_18 у неї не проживали, а жили в с. Сали, лише іноді приїзджали до неї в гості, а пізніше у лютому 2021 року син перестав співмешкати з обвинуваченою та повернувся жити до свідка. Свідок була у будинку потерпілої десь років 6 тому, ще як там проживала потерпіла ОСОБА_6 , проте ОСОБА_4 на той час з її сином ще не жили разом, а тому обвинувачена у будинку потерпілої не була. Свідок зазначила, що вона поліцейських на місці події не бачила та ніхто з працівників поліції не питав чи це її совок, який знайшли біля будинку потерпілої, і взагалі у неї був один совок, який в неї залишається і по даний час, ніхто його не брав і не вилучав. Також свідок на запитання прокурора пояснила, що вона проживає у с. Томашівка з народження з 1955 року, проте такі особи як ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (прізвища схожі до тих, що вказані як поняті у протоколі слідчого експерименту від 25.03.2021) ніколи на території села не проживали та вона їх не знає, зазначивши що с. Томашівка є маленьким селом де зараз проживає всього 9 осіб.

- письмовими доказами, зокрема:

1) витягом з ЄРДР № 0000011 за ч.3 ст. 185 КК України із формулюванням обставин викрадення 10.01.2021 близько 21 години майна з будинку по АДРЕСА_2 ;

2) рапортом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.01.2021, відповідно до якого 24.01.2021 о 9 год. 36 хв. надійшло повідомлення зі служби 102, заявник - ОСОБА_8 , що в період часу протягом останнього тижня з будинку невідомі таємно викрали плити, пошкоджене вікно (т.1 а.сп. 181);

3) протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.01.2021 від потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що в період часу з 10.01.21 по 9 год. 24.01.2021 невідома особа за адресою: АДРЕСА_2 шляхом пошкодження замків дверей будинку проникла в середину, звідки викрала дві пічні металеві плити;

4) протоколом огляду місця події від 24.01.2021 згідно якого оглянуто домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , під час якого виявлено пошкоджений навісний замок дверей, а поруч металевий совок, щоб був вилучений, а в середині будинку виявлено викрадення шляхом демонтажу двох пічних металевих плит;

5) протоколом огляду предмета від 25.01.2021 згідно якого оглянуто металевий совок, вилучений на місці події та зазначено його розміри і будову; протоколом огляду предмета від 25.01.2021 згідно якого оглянуто частину від чавунної плити розміром 25*19 см.;

6) постановою про визнання речових доказів від 25.01.2021, якою металевий совок та металева частина від плити визнані речовими доказами;

7) інформаційним висновком оцінювача ФОП ОСОБА_31 від 26.01.2021, згідно якого загальна вартість двох металевих плит, які є подібними до викрадених, станом на 09.01.2021 складає 949 грн.;

8) висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-22/7325-ТВ від 02.08.2022, згідно якого станом на 10.01.2021 ринкова вартість пічної триконфорочної металевої плити розміром 42*100 см могла становити 996, 67 грн., а двоконфорочної металевої плити розміром 42*78 см могла становити 805 грн.;

9) протоколом проведення слідчого експерименту із підозрюваною ОСОБА_4 , під час якого підозрювана на території домоволодіння по АДРЕСА_2 вказала на вхідні двері та навісний замок, який вона зірвала і потрапила до будинку, а також показала місце знаходження в будинку двох металевих печей, які вона за допомогою сили рук зірвала і викрала.

Суд, здійснюючи судовий розгляд з дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема на основі змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, в межах висунутого обвинувачення, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що вищевказане пред`явлене обвинувачення за ст. 185 ч.3 КК України ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження в суді.

Оцінюючи у відповідності до вимог ст.94 КПК кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи положення статей 84, 86, 98, 99 КПК, суд виходить з таких міркувань.

Згідно із ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: …

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права…

Згідно з матеріалами справи, повідомлення про підозру та роз`яснення підозрюваній права на захист, що підтверджується відповідним протоколом, проведено слідчим 27 січня 2021 року у приміщенні Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Таким чином, відомості, які надавала обвинувачена ОСОБА_4 під час спілкування з представниками органу розслідування, включаючи ті, що були надані під час її «фактичного допиту» 24-25 січня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_15 , а також проведення в цей же час слідчого експерименту на місці викрадення майна в будинку в с. Томашівка, були надані нею за відсутності захисника та роз`яснення прав, передбачених ст. 63 Конституції України щодо відмови від дачі пояснень та показань відносно себе.

Суд звертає увагу, що право зберігати мовчання та привілей від самовикриття передбачені аби забезпечити підозрюваній особі, яку допитує поліція, можливість зробити вільний вибір: давати їй свідчення чи мовчати [див. Аллан проти Сполученого Королівства (Allan v. the United Kingdom), N 48539/99 & 50, ECHR 2002-IX]. Право зберігати мовчання застосовується з моменту, коли підозрюваний допитується поліцією [John Murray v. the United Kingdom [GC], 8 February 1996, § 45]. Зокрема, особа, яку підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути повідомленою про її право не свідчити проти себе [Ibrahim and Others v. the United Kingdom [GC], nos. 50541/08 and 3 others, § 272, 13 September 2016].

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 у справі №737/641/17 обов`язок забезпечити особі фундаментальні права не залежить від ступеня обґрунтованості підозри та/або впевненості сторони обвинувачення в її обґрунтованості, а також від готовності органу правопорядку пред`явити формальну підозру. Чи буде в подальшому особа повідомлена про підозру проти неї, не є важливим для оцінки допустимості показань такої особи, отриманих за умов, що порушують її фундаментальні права, зокрема право на допомогу захисника і право зберігати мовчання.

Такі фундаментальні права підозрюваної особи, як право зберігати мовчання і не свідчити проти себе, а також тісно пов`язане з ними право на допомогу професійного захисника, не можуть залежати від рішень органів правопорядку, у тому числі від рішення коли пред`явити формальну підозру, оскільки в такому випадку здійсненність фундаментальних прав цілком залежали б від розсуду державних органів.

Згідно матеріалів провадження, роз`яснення підозрюваній ОСОБА_4 своїх прав, у тому числі не свідчити проти себе та право на правову допомогу захисника здійснено слідчим 27.01.2021, що також підтверджує показання обвинуваченої про те, що ні 24, ні 25 січня 2021 року працівники поліції, у тому числі коли привезли її на місце вчинення злочину до будинку потерпілої, їй право на захисника або право відмовитись від дачі пояснень чи показань відносно себе та близьких осіб не роз`яснювали.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 по справі №756/10060/17 зазначено, що в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. Частинами другою і третьою статті 87 КПК України передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Виходячи з обставин цієї справи, зокрема, цілеспрямованих дій працівників поліції Хорошівського ВП, які після отримання 24.01.2021 повідомлення про викрадення майна з будинку ОСОБА_6 у с. Томашівка, разом з потерпілою ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_15 , які підозрювали обвинувачену у викраденні їх майна, прибули до місця її проживання у с. Сали Черняхівського району, де розпитували ОСОБА_4 про обставини викрадення майна та її причетність до такого викрадення, провівши в подальшому на місці події з нею слідчий експеримент, не роз`яснюючи їй при цьому право на допомогу захисника і право не свідчити проти себе, а тому суд вважає, що отриманні відомості від обвинуваченої під час її «фактичного допиту» 24-25 січня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_15 , а також проведення в цей же період слідчого експерименту на місці викрадення майна в будинку в с. Томашівка отримано з порушенням прав людини і основоположних свобод, які за пунктами 3 та 4 частини 2 ст. 87 КПК України визнаються істотними, відповідно вони є недопустимими в силу вимог частини 1 вказаної статті.

Сторона обвинувачення на доведення винуватості ОСОБА_4 посилається на показання потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_15 , які в судовому засіданні повідомили, що обвинувачена сама розповіла їм у присутності працівників поліції та показала на місці як здійснила крадіжку металевих плит з будинку потерпілої у с. Томашівка.

Відповідно до ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

У будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_15 у частині відтворення пояснень обвинуваченої ОСОБА_4 , наданих нею за місцем свого проживання у с. Сали та на місці вчинення злочину у с. Томашівка у присутності працівників поліції і вказаних осіб, не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки відповідно до положень частини 7 статті 97 КПК є показаннями, що надані «іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження». Відомості, які повідомила обвинувачена під час зазначених процесуальних дій, безсумнівно надавались нею слідчому та співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження за повідомленням про викрадення майна з будинку ОСОБА_6 , а тому прямо підпадають під це правило недопустимості доказів. Натомість як зазначили під час допиту в суді потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_15 вони безпосередньо не були свідками викрадення обвинуваченою майна або виявлення такого майна у неї, а також інші особи, окрім обвинуваченої ОСОБА_4 , не повідомляли їм про такі факти.

Крім того, суд нагадує свій висновок про те, що самі собою відомості, передані цими потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_15 під час судового розгляду, були отримані від обвинуваченої внаслідок порушення її права зберігати мовчання і права на правову допомогу. Таким чином, ці показання є недопустимими також в силу частини 2 статті 87 КПК.

Із зазначених підстав також є недопустимим доказом показання свідка ОСОБА_19 , який є працівником поліції, щодо пояснень обвинуваченої ОСОБА_4 , наданих нею під час кримінального провадження.

Крім того, показання з чужих слів, надані потерпілою ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , в порушення вимог ст. 97 КПК України не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Зокрема, сторона обвинувачення, як на доказ винуватості ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки посилається на слідчий експеримент, зафіксований протоколом від 25 березня 2021 року, відповідно до якого підозрювана ОСОБА_4 на місці повідомила і показала яким чином потрапила до будинку потерпілої та викрала металеві плити.

Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Частиною 7 статті 223 КПК України визначено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої (розшукової) дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № № 740/3597/17 зроблено висновок щодо застосування норм права, згідно з яким за встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Отже, буквальне тлумачення змісту ст. 23 КПК у системному зв`язку з нормами, викладеними в статтях 83, 84, 93, 95, 240 цього Кодексу, з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК) не містить підстав для висновку про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за умови дотримання судами України законодавчо визначеного порядку проведення такої слідчої дії з огляду на критерії ЄСПЛ щодо забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому, що по своїй суті є проходженням «тесту допустимості показань у широкому змісті цього поняття».

Оцінюючи наданий прокурором протокол слідчого експерименту від 25.03.2021 як доказ вини обвинуваченої суд приходить до висновку, що вказаний документ є недопустимим доказом, у зв`язку з недотриманням стороною обвинувачення процесуальних гарантій та порядку проведення вказаної слідчої дії.

Зокрема, як вбачається з показань обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту не було забезпечено присутність не менше двох понятих, як і безперервного відеозапису ходу проведення вказаної слідчої дії, а також як зазначалось вище обвинуваченій ОСОБА_4 не роз`яснювалися її право не свідчити проти себе та право на професійну допомогу адвоката, що є істотним порушенням прав та свобод людини та не забезпеченням справедливості кримінального провадження в цілому.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_19 щодо присутності під час проведення слідчого експерименту понятих, оскільки вони спростовуються показаннями обвинуваченої, потерпілої та інших свідків, допитаних в судовому засіданні, а також суперечать самому протоколу слідчого експерименту, який датований 25 березня 2021 року, хоча свідок ОСОБА_19 вказував що слідчий експеримент проводився через тиждень після повідомлення про крадіжку (повідомлення надійшло 24 січня 2021 року), а також ним як понятих було запрошено двох чоловіків віком близько 30 років, хоча в самому протоколі слідчого експерименту від 25.03.2021 одним із понятих вказана жінка « ОСОБА_32 ». Більше того, як вбачається з фототаблиць до протоколу огляду місця події від 24.01.2021 та протоколу слідчого експерименту від 25.03.2021, зокрема, входу до території домоволодіння по АДРЕСА_2 , загальний вигляд вказаного місця є ідентичним на зазначених фототаблицях з урахуванням розміщення на землі снігового покриву, попри те, що вони мають бути зроблені з розривом у часі майже 2 місяці, що додатково підтверджує доводи сторони захисту про проведення такого слідчого експерименту без понятих відразу після повідомлення 24.01.2021 органу поліції про виявлену крадіжку.

Також суд враховує ті обставини, що з показів свідка ОСОБА_19 вбачається, що до слідчої дії, забезпечення достовірності та належності якої покладається на орган досудового розслідування, були залучені невідомі особи, які вживали спиртні напої та без перевірки їх анкетних даних і документів. Крім того, під час судового розгляду для допиту в якості свідків неодноразово викликалися поняті ОСОБА_29 (адреса: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_33 (с. Томашівка), зазначені у протоколі слідчого експерименту, проте, стороною обвинувачення їх явку в судове засідання не забезпечено, як і не встановлено місце їх фактичного проживання, а свідок ОСОБА_23 зазначила, що такі особи в с. Томашівка ніколи не проживали, що ставить під обгрунтований сумнів сам факт залучення таких осіб до проведення слідчої дії.

При цьому доводи обвинуваченої ОСОБА_4 щодо застосування до неї психічного примусу зі сторони сина потерпілої ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту на місці викрадення металевих плит, про що також зазначив під час допиту свідок ОСОБА_7 , стороною обвинувачення шляхом представлення доказів, які є гарантією законності та справедливості проведення такої слідчої дії (показами понятих, безперервним відеозаписом), не спростовано.

Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , на які посилається сторона обвинувачення, в тій частині, що визнані судом допустимими, свідчать лише про факт проникнення до житлового будинку по АДРЕСА_2 та викрадення з нього металевих плит, надходження відповідного повідомлення до поліції та проведення огляду місця події 24.01.2021, під час якого зафіксовано пошкодження вхідних дверей і обстановку на місці викрадення пічних металевих плит, та жодним чином не свідчать про причетність до вчиненої крадіжки обвинуваченої ОСОБА_4 .

Крім того, стороною обвинувачення не доведено жодним належним та допустимим доказом, що вчинення крадіжки пічних плит у будинку потерпілої відбулося саме 10 січня 2021 року близько 21 години, оскільки потерпіла ОСОБА_6 в своїх показаннях вказувала про викрадення плит у листопаді 2020 року, а свідок ОСОБА_15 - на початку січня 2021 року (до Різдва). Натомість свідок ОСОБА_7 заперечив вчинення обвинуваченою крадіжки 10 січня 2021 року, оскільки вона разом з ним у цей період перебувала за місцем проживання у с. Сали Черняхівського району та до с. Томашівки Хорошівського району не їздила, а свідок ОСОБА_23 спростувала покази свідка ОСОБА_19 , який був у складі слідчо-оперативної групи органу поліції, про те, що виявлений на місці злочину совок, яким можливо був зірваний замок в будинку потерпілої, належить свекрусі обвинуваченій ОСОБА_23 та що недавно у неї гостювали її син із співмешканкою ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведені положення, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-22/7325-ТВ від 02.08.2022 не допустимим доказом, оскільки експертиза призначалася судом відповідно до вимог ст.ст. 242, 332 КПК України, детальне мотивування якої наведено в ухвалі суді від 18.07.2022, а експертом надано висновок з дотриманням вимог ст. 69 КПК України, п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, п.1.5 розділу ІV Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998. При цьому висновок експерта №СЕ-19/106-22/7325-ТВ від 02.08.2022 містить посилання на використанні під час проведення експертизи інформаційні джерела, опис проведеного дослідження, обгрунтування вибраного методичного підходу визначення ринкової вартості об`єкта дослідження та її розрахунок, а також надано обгрунтовані відповіді на поставлені судом питання щодо ринкової вартості двох пічних металевих плит на дату їх викрадення 10.01.2021, зазначену у обвинувальному акті, в межах якого судом проводився судовий розгляд кримінального провадження. Інші доводи захисника щодо допущення порушень при призначенні та проведенні судової товарознавчої експертизи не спростовують наведені вище мотиви суду щодо допустимості вказаного висновку як доказу.

Також, суд відхиляє доводи захисника, висловлені ним у судових дебатах щодо недопустимості всіх доказів з тих підстав, що прокурором не надано постанов про призначення слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, оскільки стороною захисту під час судового розгляду не ставилось під сумнів законність проведення слідчих і процесуальних дій не уповноваженими суб`єктами, клопотань про витребування у прокурора та дослідження в судовому засіданні зазначених постанов стороною захисту не заявлялось.

Разом з тим, суд відхиляє, як докази вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину досліджені письмові документи, зокрема: витяг з ЄРДР №0000011 за ч.3 ст. 185 КК України; рапорт про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.01.2021; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.01.2021 від потерпілої ОСОБА_6 ; протокол огляду місця події від 24.01.2021; протокол огляду предмета (металевий совок, вилучений на місці події) від 25.01.2021; протокол огляду предмета (частину від чавунної плити розміром 25*19 см.) від 25.01.2021; постанова про визнання речових доказів від 25.01.2021; інформаційний висновок оцінювача ФОП ОСОБА_31 від 26.01.2021; висновок товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-22/7325-ТВ від 02.08.2022, які лише підтверджують факт проникнення до житлового будинку по АДРЕСА_2 та викрадення з нього двох пічних металевих плит, визнання виявлених на місці події окремих предметів речовими доказами, а також вартість викраденого майна, проте, жодним чином не свідчать про вчинення зазначеної крадіжки обвинуваченою ОСОБА_4

Принцип «поза розумним сумнівом» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Натомість у ході розслідування не встановлено та перед судом не доведено обставини збуту обвинуваченою ОСОБА_4 викрадених металевих плит до металоприймального пункту, про що зазначено в обвинувальному акті, належність металевого совка, яким зірвано навісний замок, обвинуваченій чи її родичам або близьким особам, оскільки потерпіла заперечила належність їй даного совка, а слідів, які б належали обвинуваченій на вказаному совку не виявлено, а також не доведено звідки обвинувачена могла знати про наявність врізного замка у вхідних дверях будинку потерпілої та його можливість відкриття з середини через вікно без ключа, оскільки з показів як обвинуваченої так і потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_23 обвинувачена у вказаному будинку жодного разу не була.

Поряд з цим, стороною обвинувачення належними і допустимими доказами не спростовано доводи обвинуваченої з приводу того, що працівниками поліції проводились процесуальні дії за підозрою у викраденні пічних металевих плит як ОСОБА_4 так і її співмешканцем ОСОБА_7 та що вона під їх впливом, побоюючись за себе та свого співмешканця самообмовила себе у вчиненні даного злочину, що підтверджується як показаннями самої обвинуваченої так і показами свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_15 , які в суді пояснили, що ОСОБА_7 також привозили на місце викрадення майна, де він показував як нібито викрадав плити спільно з ОСОБА_4 , при цьому слідчим проводилось його фотографування, а в подальшому знімалися відбитки пальців.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Органами досудового розслідування та стороною обвинувачення такі суперечності та сумніви не усунуті, а за змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з ч.3 ст.373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В свою чергу з боку сторони обвинувачення не було зібрано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_4 10.01.2021 вчинила крадіжку двох пічних металевих плит з житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий учасниками судового розгляду з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано та судом не встановлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з не доведенням вчиненням обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Беручи до уваги положення ст. 124 КПК України, витрати на залучення експерта під час судового розгляду у розмірі 1132, 68 грн., суд компенсує за рахунок держави.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує за приписами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 84-89, 94, 97, 100, 124, 337, 369-370, 373-374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати не винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні та виправдати на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з не доведенням вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в кримінальному провадженні, віднести на рахунок держави Україна.

Речові докази: металевий совок та кутова частина чавунної плити, після набрання вироком законної сили - знищити.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1