Справа № 459/3431/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/510/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, починаючи з 18.05.2023 року до 16.07.2023 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок протягом 48 годин із часу оголошення ухвали суду про зміну запобіжного заходу з`явитись в ІНФОРМАЦІЯ_2 - АДРЕСА_1 , з метою його мобілізації та проходження служби в ЗСУ.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції неповно розглянув клопотання, допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи, неправильно застосував процесуальний закон.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 має намір проходити військову службу та захищати Україну в лавах ЗСУ, про це свідчить звернення із клопотанням до прокурора в порядку ст.615 КПК України, про те прокурор не може звернутись в суд із відповідним клопотанням, оскільки немає висновку ВЛК, який в умовах тримання під вартою неможливо пройти.

Також апелянт зазначає, що обвинувачений приймає активну соціальну позицію, позитивно характеризується відповідно до службової характеристики начальника ВЧ НОМЕР_1 від 10.10.2014.

Зауважує, що потерпілий немає претензій до обвинуваченого та згідний на зміну запобіжного заходу на більш м`який та не настоює на суворому покаранні.

Наголошує, що обвинувачений має постійне місце проживання, є особою молодого віку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, військовозобов`язаний, до затримання працював. Усі ці обставини стверджують про міцні соціальні зв`язки та відсутність ризиків злочинної діяльності, втечі, ухилення від суду.

Стверджує, що прокурором не доведено перед судом неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту, для того, що він міг пройти військово-лікарську комісію і в подальшому обороняти державу від агресора.

Звертає увагу на те, що він військовозобов`язаний, проходив службу у Батальйону ТО «ІНФОРМАЦІЯ_3», приймав участь в літній компанії АТО у Луганській області у 2014 році та обороні Майдану.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника -адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, який є тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел заробітку.

Вищезазначене спростовує доводи апелянтів про те, що існують підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання, прокурор аргументував необхідність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, вказав, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, надав оцінку протиправності дій, скоєних останнім, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостями які характеризують особу обвинуваченого відомостям та навів підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Посилання в суді першої інстанції апелянтів та при обґрунтуванні апеляційної скарги на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим відносно ОСОБА_6 та не відповідає ступеню ризиків у даному кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як на тому наполягають апелянти, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , його тяжкість та суспільна небезпечність, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на наведене, в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та не вбачається підстав для обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Покликання захисника на те, що ОСОБА_6 не буде переховуватися від суду, оскільки має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді