УХВАЛА

13 квітня 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника ТОВ «АПМ ПЛЮС» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна звернувся представник ТОВ «АПМ ПЛЮС» адвокат ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 26.07.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

За відповідними, попередньо поданими до суду, клопотання слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, було накладено арешти на нерухоме майно квартири, а зокрема, Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23.02.2017 у справі №569/2890/17 накладено арешт на нерухоме майно квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 яка, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, належить на праві приватної власності ТзОВ «АПМ ПЛЮС».

Станом на сьогодні, кримінальне провадження у якому було накладено арешт на вказане житлове приміщення, перебуває на стадії досудового розслідування.

За шестирічний річний строк досудового розслідування не встановлено ні потерпілих ні підозрюваних осіб.

Вважає, що 6-и річний строк існування арешту є достатнім і розумним строком для проведення всіх можливих та необхідних слідчих дій для встановлення всіх обставин інкримінованого кримінального правопорушення та в наслідку прийняття процесуального рішення по кримінальному провадженні.

Зазначена квартира визначена як доказ злочину не була.

Санкція інкримінованої ч. 1 ст. 366 КК України, не передбачає конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на наведені обставини, потреби у застосуванні такого заходу як арешт майна саме на квартиру АДРЕСА_2 , немає, а продовження його існування є абсолютно не обґрунтованим та неправомірним.

Разом з тим, станом на сьогодні, відпали підстави для продовження дії арешту нерухомого майна на - квартиру АДРЕСА_2 , позаяк власником зазначеної квартири ТзОВ «АПМ ПЛЮС» та громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які нею користуються і проживають, вживаються активні заходи з метою укладення правочину про перехід до останніх права власності на цю квартиру.

Відтак, наявність у відповідному реєстрі обтяжень на вказану квартиру перешкоджають для ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладенню із ТзОВ «АПМ ПЛЮС» правочину на їх відчуження за спільною згодою.

Окрім того,правомірність набуття вказаної квартири (та і інших квартир) в будинку АДРЕСА_3 у приватну власність ТзОВ «АПМ ПЛЮС» підтверджується Рішеннями судів, які набрали законної сили у таких справах: у цивільній справі № 569/11995/18, у цивільній справі № 569/4030/16-ц, у цивільній справі № 569/6529/16-ц, у цивільній справі № 569/2400/17 та у господарській справі № 918/814/19.

Наведені вище обставини, та норми міжнародного права, безспірно вказують на те, що підстава та потреба накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , накладені Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23.02.2017 у справі №569/2890/17 в рамках кримінального провадження № 0000090 від 26.07.2016р. відпала.

Представник ТОВ «АПМ ПЛЮС» адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, своє клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що в провадженні Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 26.07.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

За відповідними, попередньо поданими до суду, клопотання слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, було накладено арешти на нерухоме майно квартири, а зокрема, Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23.02.2017 у справі №569/2890/17 накладено арешт на нерухоме майно квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 яка, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, належить на праві приватної власності ТзОВ «АПМ ПЛЮС».

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що відпали підстави для продовження дії арешту нерухомого майна на - квартиру АДРЕСА_2 , позаяк власником зазначеної квартири ТзОВ «АПМ ПЛЮС» та громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які нею користуються і проживають, вживаються активні заходи з метою укладення правочину про перехід до останніх права власності на цю квартиру.

Відтак, наявність у відповідному реєстрі обтяжень на вказану квартиру перешкоджають для ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладенню із ТзОВ «АПМ ПЛЮС» правочину на їх відчуження за спільною згодою.

Окрім того,правомірність набуття вказаної квартири (та і інших квартир) в будинку АДРЕСА_3 у приватну власність ТзОВ «АПМ ПЛЮС» підтверджується Рішеннями судів, які набрали законної сили у таких справах: у цивільній справі № 569/11995/18, у цивільній справі № 569/4030/16-ц, у цивільній справі № 569/6529/16-ц, у цивільній справі № 569/2400/17 та у господарській справі № 918/814/19.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982, для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції з прав людини.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах SperrongandLonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому (41 L1 постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09,82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до положень статті 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника ТОВ «АПМ ПЛЮС» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна задоволити .

Скасувати арешт нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду.від 23.02.2017 №569/2890/17.

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1