Справа № 201/4633/23
Провадження № 1-кс/201/1635/2023
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. АК-Кудук (Алабата) Таєшинського району Петропавлівської області Республіки Казахстан, громадянина Казахстану, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого на території Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 447 України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 13.01.2023,

ВСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування слідчий відділ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях (наказ Т.в.о голови СБ України № 197 від 20.07.2022 «Про визначення місця тимчасової дислокації слідчих підрозділів ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях»). В обґрунтування скерованого клопотання зазначено, що у кримінальному провадженні № 0000171 від 13.01.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 447 КК України, встановлено, що громадянин Казахстану ОСОБА_8 , не маючи іншого громадянства, не будучи жителем Російської Федерації та України, зокрема її тимчасово окупованої території, та не входячи до особового складу Збройних Сил Російської Федерації та Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, вчинив дії, спрямовані на участь як найманця у збройному конфлікті, воєнних діях на території України. Так, в кінці жовтня 2022 року ОСОБА_5 , перебуваючи на території Російської Федерації, був завербований ПВК «Вагнер» з метою участі на стороні Російської Федерації у збройному конфлікті та воєнних діях на території України. У подальшому, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на участь як найманця на стороні Російської Федерації, достеменно знаючи, що Україна є незалежною, самостійною, суверенною державою, а її територія в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, керуючись головним чином бажанням одержати значну особисту вигоду, не будучи надісланим Російською Федерацією та Республікою Казахстан на територію України для виконання офіційних обов`язків, 18 листопада 2022 року ОСОБА_8 літаком з м. Тюмені Російською Федерацією прибув до одного з міст Ростовської області Російської Федерації (більш точне місце органом досудового розслідування не встановлено), у якому розташований тренувальний табір та місце прийому новоприбулих у ПВК «Вагнер». Цього ж дня та у вищезазначеному місці ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на участь як найманця у збройному конфлікті та воєнних діях на території України, з метою спричинення шкоди її суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а також одержати значну особисту вигоду, не входячи до особового складу Збройних Сил Російської Федерації, добровільно підписав контракт на проходження військової служби із ПВК «Вагнер», тобто був спеціально завербований, щоб битися у збройному конфлікті. Відповідно до умов контракту ПВК «Вагнер» зобов`язалось виплачувати ОСОБА_8 грошове забезпечення у розмірі не менше 200 000 (двісті тисяч) російських рублів на місяць, що за розміром істотно перевищує винагороду, що обіцяна та сплачується особам такого ж рангу і функцій, які входять до особового складу Збройних Сил Російської Федерації. Вищезазначені грошові кошти повинні були видатись ОСОБА_8 готівкою після закінчення строку контракту. У свою чергу останній зобов`язався брати участь як найманець в складі ПВК «Вагнер» на стороні Російської Федерації в збройному конфлікті та воєнних діях на території України. У період з 18 листопада до початку грудня 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_9 брав участь у проведенні військових навчань і тренувань. В подальшому з початку до кінця грудня 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений) підрозділ ПВК «Вагнер», до складу якого зараховано ОСОБА_8 , доставлено до м. Кремінної Луганської області для участі у бойових діях проти Збройних Сил України. 24 грудня 2022 року ОСОБА_8 , перебуваючи у складі підрозділу ПВК «Вагнер», був направлений до с. Яковлівки Бахмутського району Донецької області для участі у бойових діях проти Збройних Сил України. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на участь як найманця у збройному конфлікті та воєнних діях на території України, ОСОБА_5 у складі цього підрозділу ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в період з 18 листопада 2022 до 30 грудня 2022 року брав участь у бойових діях проти Збройних Сил України в районі населених пунктів Кремінної Луганської області та с. Яковлівки Бахмутського району Донецької області. 30 грудня 2022 року протиправну діяльність ОСОБА_5 припинено військовослужбовцями Збройних Сил України неподалік населеного пункту Яковлівки Бахмутського району Донецької області.

На думку сторони обвинувачення, про наявність достатніх підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, свідчить ряд обставин, що повинні враховуватись при обранні запобіжного заходу стосовно підозрюваного, зокрема тяжкість вчиненого ним злочину за ч. 4 ст. 447 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, вагомість наявних доказів про вчинення цього злочину, а також репутація підозрюваного, який непрацевлаштований, неодружений, немає міцних соціальних зв`язків та раніше судимий на території іншої держави. З огляду на вказане слідчий за погодженням з прокурором вважали, що запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою без визначення застави, є неможливим.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та наполягав на застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки вагомість наявних доказів в матеріалах кримінального провадження підтверджує підозру у вчиненні останнім тяжкого злочину в умовах воєнного стану, за яке передбачене максимальне покарання до десяти років позбавлення волі, а отже є достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 447 КК України.

Захисник та підозрюваний під час судового розгляду, не оспорюючи причетність ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, висловили свою думку щодо обґрунтованості поданого клопотання, у задоволенні якого не заперечували.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків з таких підстав.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, слідчий суддя виходить з того, що факти, які підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1994 по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», від 14.03.1984 по справі «Феррарі-Браво проти Італії», від 30.08.1998 по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»). Тобто стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 447 КК України, а саме в участі найманця у збройному конфлікті, воєнних діях. Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 447 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме доказів у вигляді: ??повідомлення про виявлення кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 ; протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили факт участі ОСОБА_5 у збройному конфлікті, воєнних діях на території України; ??протоколу огляду комп`ютерних даних від 14 лютого 2023 року, яким зафіксовано розміщену в мережі Інтернет інформацію про ПВК «Вагнер»; наданої на запит в порядку ч. 2 ст. 93 КПК України інформації щодо найменування підрозділів окупаційних військ, які здійснювали бойові дії проти Сил Оборони України станом на 30 грудня 2022 року в районі с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області, чим в сукупності підтверджується причетність ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, зокрема в участі найманця у збройному конфлікті, воєнних діях.

Отже, вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, зокрема тримання під вартою у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що злочинні дії, кваліфіковані за ч. 4 ст. 447 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії тяжких злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, максимальна межа санкції якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років, у зв`язку із чим зазначена обставина вже сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 по справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Також слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється. Зокрема доведеність означених підстав підтверджується, по-перше, встановленими фактичними обставинами та вагомістю наявних доказів про вчинення в умовах воєнного стану підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку на території активних бойових дій згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), по-друге, внаслідок відсутності у підозрюваного місця проживання на території України, що може значно ускладнити відшукання останнього та відповідно буде перешкоджати досягненню дієвості кримінального провадження, а отже ОСОБА_5 зможе безкарно продовжувати свої злочинні дії в умовах воєнного стану. Тобто спосіб вчинення цього злочину дає підстави вважати, що підозрювана задля уникнення кримінальної відповідальності може намагатись недобросовісно виконувати процесуальні обов`язки, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Роблячи висновок про наявність таких ризиків, суд звертає увагу, що ризики не є фактом, а лише ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено у судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність обґрунтовано існує, а тому без застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, не перебуваючи під вартою, ОСОБА_5 зможе вжити заходів для перешкоджання досягнення дієвості цього провадження.

Отже наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності таких ризиків, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , щодо якого немає відомостей, які б перешкоджали застосуванню цього запобіжного заходу, майновий та сімейний стан підозрюваного, міцність його соціальний зв`язків, його репутацію, відсутність у нього постійного місця проживання в Україні. Вказані обставини є актуальним, проте не вирішальним при застосуванні запобіжного заходу, оскільки цим не спростовується існування встановлених вище ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою недотримання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Враховуючи, що прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 447 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Крім того суд не може не зважати на підвищену суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_5 підозр у вчиненні злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а саме в участі найманця у збройному конфлікті, воєнних діях. Отже, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує його права та свободи, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості.

Таким чином, оцінюючи в сукупності матеріали поданого клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, необхідним є застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за доцільне згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-197, 205, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене з прокурором задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» строком на 60 (шістдесят) днів.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 18 червня 2023 року.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 16 годині 30 хвилин 20 квітня 2023 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1