Справа № 676/2178/16-к
Провадження № 1-кп/676/10/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янці-Подільському кримінальне провадження, відомості про яке внесені 02 березня 2016 року до ЄРДР за № 0000012, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернівці, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , має на утриманні неповнолітнього сина, лікаря-отоларинголога КНП «Багатопрофільна центральна районна лікарня Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмеьницької області», інваліда ІІІ групи, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , обіймаючи посаду лікаря-отоларинголога поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської центральної районної лікарні, будучи працівником вищевказаної установи, одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_10 в розмірі 2 000 грн. при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_8 відповідно до наказу головного лікаря Кам`янець-Подільської ЦРЛ №19 від 02 лютого 2006 року шляхом переведення з посади лікаря-отоларинголога Орининської районної лікарні №2, працюючого на 0,75 ставки, призначено на посаду лікаря-отоларинголога поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ (в тому числі 0,5 ставки дитячого лікаря).

Будучи працівником, проте не являючись службовою особою, 04 березня 2016 року о 12 годині 43 хвилин в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району по вулиці Матросова, 30 , у приміщенні кабінету НОМЕР_7, що знаходиться на 3 поверсі поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ, ОСОБА_8 за надання медичної виписки із медичної карти амбулаторного хворого, що слугувала б для продовження терміну групи інвалідності, без перебування на стаціонарному лікуванні, отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 2000 гривень, яка розуміла, що без надання даних коштів їй були б створені умови, що б завдали реальної небезпеки для її прав та законних інтересів, після чого ОСОБА_8 був одразу викритий працівниками поліції.

Вищевказаними умисними діями, що виразилися в одержанні працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням становища, яке займає працівник в установі, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 354 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення).

Окрім того, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду лікаря-отоларинголога поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської центральної районної лікарні, будучи працівником вищевказаної установи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди, переслідуючи корисливі мотиви, вчинив підроблення медичної виписки №027/у при наступних обставинах.

Зокрема, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду лікаря-отоларинголога поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської Центральної районної лікарні, не будучи службовою особою, умисно, з метою отримання неправомірної вигоди, переслідуючи корисливі мотиви, при наступних обставинах склав завідомо підроблений офіційний документ, який посвідчує певні факти, що має юридичне значення, - медичну виписку №027/у.

Так, ОСОБА_8 відповідно до наказу головного лікаря Кам`янець-Подільської ЦРЛ №19 від 02 лютого 2006 року шляхом переведення з посади лікаря-отоларинголога Орининської районної лікарні №2, працюючого на 0,75 ставки, призначено на посаду лікаря-отоларинголога поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ (в тому числі 0,5 ставки дитячого лікаря).

Будучи працівником, проте не являючись службовою особою, ОСОБА_8 , 04 березня 2016 року о 12 годині 43 хвилин в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району по вулиці Матросова, 30 , у приміщенні кабінету НОМЕР_7, що знаходиться на 3 поверсі поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ, перебуваючи при виконанні своїх службових обов`язків лікаря-отоларинголога, не являючись службовою особою, умисно, переслідуючи корисливий мотив та ціль наживи, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення та отримання неправомірної вигоди для себе, власноручно склав завідомо неправдивий документ - медичну виписку №027/у, яка містить неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 з 01 березня 2016 року поступила на денний стаціонар поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ та вибула із нього 09 березня 2016 року, який засвідчив власним підписом та печаткою, хоча остання взагалі на денному стаціонарі на перебувала. Надалі ОСОБА_8 , у тому ж місці, одразу ж після складання завідомо неправдивого офіційного документу, передав вказану медичну виписку №027/у ОСОБА_10 .

Вищевказаними умисними діями, що виразилися у складанні працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчує певні факти, що має юридичне значення, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 358 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованих правопорушень не визнав та дав показання, із яких встановлено, що він дійсно працював на посаді лікаря-отоларинголога поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ. 01 березня 2016 року до нього на прийом прийшла ОСОБА_10 , яка мешкала у м. Кам`янці-Подільському, та повідомила йому, що їй потрібні документи про проходження лікування у стаціонарі, проте вона не можу залишити дитину. Він обстежив її, призначив лікування та написав направлення у денний стаціонар. Будь-яких коштів у ОСОБА_10 він не вимагав. Через три дні до нього у кабінет знову прийшла ОСОБА_10 , яка сказала, що їй потрібна довідка про лікування, і він заповнив довідку про те, що вона лікувалася амбулаторно, зазначивши дату з 01 березня 2016 року по 04 березня 206 року. У вказану довідку він вписав правдиву інформацію про те, що ОСОБА_10 дійсно лікувалася амбулаторно у зазначений час. Він не зазначав дані про те, що ОСОБА_10 лікувалася у стаціонарі, адже вона лікувалася амбулаторно. Вказана довідка не є офіційним документом, адже на ній відсутній кутовий штамп та підпис головного лікаря чи завідуючого поліклінікою. При цьому, оскільки відносно ОСОБА_10 не могла бути встановлена група інвалідності, а також остання вже була заявником у іншому кримінальному провадженні щодо неправомірної вигоди, вважав, що в діях працівників правоохоронних органів, із якими співпрацювала ОСОБА_10 , наявна провокація.

Незважаючи на невизнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст.23 КПК України судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання, із яких встановлено, що вона мала групу інвалідності з дитинства з діагнозом вроджена вада правого вуха. Від моменту досягнення повноліття кожного року проходить стаціонарне лікування, в результаті якого отримує виписку від лікуючого лікаря, яка є підставою для продовження групи інвалідності. В лютому 2016 року з малолітньою дитиною прийшла до лікаря-отоларинголога в Кам`янець-Подільську міську лікарню. Однак, оскільки там була велика черга, пішла в Кам`янець-Подільську ЦРЛ, де потрапила на прийом до лікаря-отоларинголога ОСОБА_8 . Під час прийому пояснила, що хоче пройти стаціонарне лікування та отримати відповідну виписку для продовження в подальшому групи інвалідності. На що ОСОБА_8 відповів, що він надасть їй відповідну виписку і що їй навіть не потрібно буде лягати лікуватися, проте за це вона повинна буде надати йому 2000 грн. Вона пояснила, що хоче лікуватися, ОСОБА_8 переконував її у непотрібності проходження лікування на стаціонарі, оскільки зазначену виписку він надасть без того. Після чого, лікар продиктував свій номер мобільного телефону і сказав попередньо зателефонувати йому коли вона прийде з коштами. Такі дії лікаря її обурили, удома вона зателефонувала до подруги та розповіла про події, на що та попалила їй звернутися до поліції. Після цього вона пішла в міський відділ поліції, з якого її направили до працівників поліції, які розміщувалися у відділі у Старому місті, де вона написала заяву про вимагання ОСОБА_8 неправомірної вигоди. Через декілька днів в тому ж службовому кабінеті в присутності поліцейських та двох понятих надала власні грошові кошти в сумі 2000 грн., купюрами номіналом по 200 грн. Надані купюри були оглянуті та помічені одним з поліцейських, який попередньо одягнув рукавички. Після чого грошові кошти поклали до паперового конверту та передали їй. Поклавши кошти в кишеню куртки, разом з двома поліцейськими та слідчим поїхали до лікарні. Попередньо зателефонувала до ОСОБА_8 запитала чи він на своєму робочому місці і чи можна підійти, на що він надав ствердну відповідь. Коли зайшла до службового кабінету лікаря, ОСОБА_8 сидів за столом, крім нього був ще один лікар та медична сестра. ОСОБА_8 у її присутності написав відповідну довідку, та після того, як вона повідомила йому про малий термін лікування, ОСОБА_8 виправив цифру, поставивши іншу дату на довідці. Після цього вона передала йому кошти, за що він подякував. Тоді ж вона вийшла з кабінету. У її присутності працівники поліції до кабінету не заходили. На лікування в ЦРЛ вона не ходила, оскільки обурила поведінка лікаря ОСОБА_12 . Грошові кошти після проведення необхідних слідчих дій були повернуті їй на відповідальне зберігання.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дала показання, із яких встановлено, що на час події вона працювала медичною сестрою лор-кабінету Кам`янець-Подільської центральної районної поліклініки, у якому працювали лікарі ОСОБА_14 та ОСОБА_8 . Обставин проходження огляду ОСОБА_10 , заповнення лікарем медичних документів вона на час допиту у суді не пам`ятала. Проте підтвердила показання на досудовому розслідуванні, відповідно до яких ОСОБА_8 надав їй медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_10 щоб записати останню на проходження лікування на денному стаціонарі. Після здійснення відповідної позначки в журналі прийому, виписала направлення та пішла до кабінету денного стаціонару, де ОСОБА_15 записала всі необхідні дані хворої у журналі денного стаціонару.

Свідок ОСОБА_15 (медична сестра процедурного кабінету денного стаціонару Кам`янець-Подільської центральної районної лікарні) суду пояснила, що в березні 2016 року в кабінет за місцем роботи прийшли працівники правоохоронних органів та вилучили журнал денного стаціонару та журнал процедур. Запис в журналі про проходження лікування ОСОБА_10 на денному стаціонарі зробила вона на підставі відповідних документів (амбулаторної картки хворої та направлення), які їй надала медична сестра ОСОБА_13 . Обставин проходження ОСОБА_10 лікування на денному стаціонарі не пам`ятає. Відмітку про дату виписки проставляють медичні сестри денного стаціонару на основі виписки лікуючого лікаря хворого. Відмітку про виписку ОСОБА_10 не робила.

Свідок ОСОБА_16 (медична сестра процедурного кабінету денного стаціонару Кам`янець-Подільської центральної районної лікарні) суду пояснила, що про обставини події березня 2016 року вона не пам`ятає, але не виключає що запис у журналі денного стаціонару міг бути зроблений і на підставі картки, яку могла принести як пацієнт (пацієнтка), так я медична сестра чи лікар.

Із показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 встановлено, що у 2016 році він працював завідуючим поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ. Лікар отоларинголог ОСОБА_8 на той час не був членом МСЕК. Щодо виписки №027у зазначив, що вказаний документ видається на вимогу пацієнта та може бути підтвердженням проходження відповідного лікування. На вказаній виписці проставляються печатка установи, підписи лікуючого лікаря та завідувача поліклініки чи головного лікаря. Щодо лікування у денному стаціонарі зазначив, що призначення лікування покладається на лікуючого лікаря, а проходження у денному стаціонарі контролює лікар вказаного стаціонару. Виписку про проходження денного стаціонару видає лікуючий лікар.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дав показання, із яких встановлено, що він разом із одногрупником був залучений як понятий для проведення слідчих дій. Свідок підтвердив, що у його присутності дівчина розповіла про вимагання лікарем за довідку неправомірної вигоди. Зазначив, що у його присутності дівчина надала гроші, які просвітили, обробили розчином та повернули дівчині. В подальшому усі поїхали до районного лікарні, де дівчина зайшла до кабінету, а вони чекали у коридорі. Згодом дівчина вийшла, і поліціянти зайшли із ними (понятими) до кабінету, де було проведено обшук. Під час обшуку були виявлені у кишені халату лікаря кошти, номери купюр яких звіряли та оглядали.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання, із яких встановлено, що у лютому-березні 2016 року він працював лікарем отоларингологом Кам`янець-Подільської ЦРЛ. Жінку без вушної раковини він запам`ятав, оскільки вона відмовилася піти до нього на прийом, а виявила намір піти на прийому до ОСОБА_8 . Запам`ятав, що жінка була більше трьох разів і випрошувала лікування. Під час обшуку присутній не був.

Показання свідків судом оцінюються як належні докази, оскільки вони підтверджують подію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 .

Також вказані показання судом визнаються допустимими доказами, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст. 352 КПК України щодо допиту свідків в судовому засіданні, наданням можливості сторонах захисту та обвинувачення /їх перехресного допиту.

Більш того, ці показання оцінюються судом як достовірні, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості судом не встановлено.

Винуватість ОСОБА_8 доводиться також фактичними даними, які містяться у протоколах слідчих дій, негласних слідчих (розшукових) дій, документах, які безпосередньо досліджені судом в судових засіданнях.

Зокрема, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02 березня 2016 року (т. 4, а.с. 10), ОСОБА_10 повідомила, що 29 лютого 2016 року близько 14 год. 00 хв. в кабінеті № НОМЕР_7 ЦРЛ в с. Жовтневе Камянець-Подільського району лор-лікар ОСОБА_8 вимагав грошові кошти в сумі 2000 грн. за надання лікарняної виписки.

Того ж дня до ЄРДР внесено відомості по даному факту з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України (т. 4, а.с. 1,5).

Крім того, 25 квітня 2016 року слідчим ОСОБА_19 на підставі самостійного виявлення кримінального правопорушення під час досудового розслідування матеріалів кримінального провадження № 0000012 від 02 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, до ЄРДР було внесено відомості за ч. 1 ст. 366 КК України, по факту вчинення ОСОБА_8 04 березня 2016 року близько 12 год. 43 хв. в приміщенні кабінету НОМЕР_7 поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ в с. Жовтневе Камянець-Подільського району службового підроблення медичної виписки №о27/у (т. 4, а.с. 1-2, 248, 254).

З даних засвідченої у встановленому порядку копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0566706 від 27 травня 2015 року (т.4, а.с. 13) встановлено, що ОСОБА_10 була інвалідом ІІІ групи по захворюванню з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2017 року, дата чергового переогляду 27 травня 2017 року.

Згідно із даних засвідченої у встановленому порядку копії виписки Кам`янець-Подільської міської поліклініки з медичної карти амбулаторного хворого від 28 вересня 2012 року (т. 4, а.с 14-15) ОСОБА_10 хворіє з народження з діагнозом «вроджена мікротія правої вушної раковини, атрезія правого зовнішнього слухового ходу, комбінована глухота справа (перцентивна+кондуктивна). Лівобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість ІІ ступеня.

З наказу Кам`янець-Подільської ЦРЛ № 19 від 02 лютого 2006 року (т.4, а.с. 80) встановлено, що ОСОБА_8 на підставі заяви останнього було переведено на посаду лікаря-отоларинголога поліклініки ЦРЛ (в тому числі 0,5 ставки дитячого) з 07 лютого 2006 року.

Як вбачається з функціонально-посадової інструкції роботи лікаря-отоларинголога поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ, затвердженої 01 січня 2014 року (т.4, а.с. 183-185) лікар забезпечує рівень обстеження, діагностики та лікування, оформлення документації, проведення санітарно-освітньої роботи (Розділ ІІІ п. 3), має функціональні обов`язки, зокрема, надавати консультативну допомогу по ранньому виявленню, лікуванню та профілактиці захворювань ЛОР органів у населення, брати участь в експертизі тимчасової та стійкої непрацездатності для направлень та стаціонарне, хірургічне, санаторно-курортне лікування (Розділ ІV п.1, 2).

Статутом Кам`янець-Подільської ЦРЛ, затвердженим рішенням двадцятої сесії районної ради VI скликання від 15 серпня 2013 року (т.4, а.с. 86-91) закріплено мету, завдання, принципи, предмет діяльності, юридичний статус та припинення діяльності Кам`янець-Подільської ЦРЛ.

Положенням про кабінет ЦЛКК, затвердженим головним лікарем Кам`янець-Подільської ЦРЛ ОСОБА_20 від 20 липня 2015 року (т.4, а.с. 93-94) в Розділі 1 (Організація роботи та функції) встановлено, що на ЦЛКК хворі направляються завідувачем відділенням або лікуючим лікарем.

Таким чином, вищевказаним даними, які здобуті у встановленому кримінальному процесуальним законодавством порядку, встановлено, що на час вчинення інкримінованих діянь ОСОБА_8 був працівником юридичної особи - лікарем - отоларингологом поліклінічного відділення Кам`янець-Подільської ЦРЛ.

Відповідно до протоколу огляду, помічення та вручення грошових коштів від 04 березня 2016 року (т. 4, а.с. 31-36), того ж дня в період часу з 10 год. 10 хв. до 10 год. 30 хв. слідчим ОСОБА_19 за участю понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , в присутності ОСОБА_10 , на підставі доручення прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_22 №96т-16 від 03 березня 2015 року (т.4, а.с. 22) та постанови останнього про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту № 95т-16 від 03 березня 2015 року (т.4, а.с. 20-21) було проведено огляд, помічення та вручення грошових коштів в сумі 2000 грн., купюрами номіналом 200 грн. в кількості 10 штук (КЛ № 5366490, ЕД № 2455132, ЕЖ № 9487524, ЄЦ №5656114, КД № 7910176, ЄЄ № 0730097, ЕФ №4356236, ВЖ № 2634810, ВИ № 7184108, АБ № 5508022), які були попередньо добровільно надані ОСОБА_10 , що підтверджено її заявою від 04 березня 2016 року (т.4, а.с. 30). Вказані купюри після огляду було відксерекопійовано на 3 аркушах паперу, формату А4, що засвідчено підписами обох понятих. Перед поміченням та обробкою грошових коштів було розпечатано з заводської упаковки оглядові латексні стерильні рукавички, після чого оброблено спеціальним препаратом «Промінь-1». Було зроблено на аркуші паперу формату А-4 контрольний зразок спеціального препарату, яким проводилась обробка грошових коштів, що було поміщено до паперового конверту та опечатано. Латексні стерильні рукавички, за допомогою яких проводилось помічення грошових коштів також було поміщено до паперового конверту та опечатано. Вищезазначені грошові купюри після їх обробки вручено ОСОБА_10 .

Згідно із даними постанови прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_22 № 95т-16 від 03 березня 2016 року (т.4, а.с. 20-21) та доручення останнього № 96-т від 03 березня 2016 року (т.4, а.с. 22-23), які розсекречено згідно із актом №1 від 14 березня 2016 року №126м/т-16, було постановлено та доручено СВ Кам`нець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області проведення в період часу з 03 березня 2016 року упродовж 30 діб, але не пізніше дня отримання неправомірної вигоди, контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, тобто передачі ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_8 або, за його вказівкою іншим особам, з використанням спеціальних хімічних речовин та заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів - коштів в національній валюті в сумі 2000 грн.

Відповідно до протоколу проведення контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 12 березня 2016 року (т.4, а.с 26-27) 04 березня 2016 року у період часу з 10 год. 10 хв. по 14 год. 11 хв. в приміщенні кабінету № 27 Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області слідчий ОСОБА_19 на підставі доручення прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_22 №96т-16 від 03 березня 2016 року та постанови останнього про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту №95т-16 від 03 березня 2015 року, було проведено негласну слідчу дію - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Так, за участю понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_18 в присутності ОСОБА_10 , було проведено огляд та були помічені грошові кошти в сумі 2000 грн., які були переданні останній. Після цього ОСОБА_10 поклала вказані грошові кошти у кишеню куртки та пішла в напрямку поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ. О 12 год. 43 хв. ОСОБА_10 зайшла в приміщення кабінету № НОМЕР_7 поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ та присіла за стіл, за яким сидів лікар-отоларинголог ОСОБА_8 . Лікар заповнив виписку з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 , яку разом із медичною картою передав останній. Після чого ОСОБА_10 надала грошові кошти, які поклала в кишеню лікарського халату, та вийшла з приміщення поліклініки. В подальшому, в приміщенні вказаного кабінету з ОСОБА_8 та працівниками УЗЕ в Хмельницькій області було проведено невідкладні слідчі дії.

Дані вищевказаної НСРД є належними та допустимими доказами, оскільки контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту було проведено із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

При цьому, суддею не приймаються доводи сторони захисту про недопустимість зазначених доказів, виходячи з наступного.

Зокрема, сторона захисту просила визнати недопустимими дані зазначеної НСРД, оскільки слідчим було допущено ряд порушень, а саме:

-слідчий провів вказану НСРД без доручення прокурора;

-під час вказаної НСРД обмежувалися конституційні права ОСОБА_8 , адже одночасно проводився аудіо, - відео контроль особи, і у протоколі про проведення контролю за вчиненням злочину відсутні відомості, що дана дія проводилася на підставі ухвали слідчого судді;

-у постанові прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 3 березня 2016 року не міститься даних про особу, котрій доручено проведення цієї дії;

-не було підстав для проведення цієї НСРД, оскільки на момент винесення рішення була наявна інформація про те, що ОСОБА_8 не є службовою особою, а тому він не міг бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у зв`язку з чим у прокурора не було відомостей про можливе вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину;

-під час проведення НСРД у виді контролю за вчиненням злочину, аудіо, - відео контролю особи та обшуку приймали участь одні й ті ж поняті, слідчий проводив одні й ті ж дії одночасно, що є неможливим фізично;

-контроль за вчиненням злочину закінчився відкритим фіксуванням, а протокол цієї НСРД не було складено у присутності ОСОБА_8 .

Поряд з цим, суддя не приймає до уваги зазначені доводи, виходячи з наступного.

Зокрема, судом встановлено, що контроль за вчиненням злочину було проведено на підставі відповідної постанови прокурора від 3 березня 2016 року, яка була винесена з дотриманням вимог ст.271 КПК України, в т.ч. у постанові зазначено про залучення ОСОБА_10 , проведення НСРД щодо ОСОБА_8 та доручення проведення НСРД слідчим Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, обґрунтовано відсутність даних про провокування злочину (т.4, а.м.к.п.20-21). Також у матеріалах кримінального провадження наявне доручення прокурора, адресоване начальнику СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо проведення цієї НСРД (т.4, а.м.к.п.22-23), і саме слідчим цього підрозділу проводилась зазначена НСРД.

Також суддею не приймаються до уваги доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації діяння прокурором, адже на момент внесення відомостей до ЄРДР та прийняття рішення про проведення НСРД у сторони обвинувачення не було у розпорядженні документів (наказу про прийняття на роботу, посадової інструкції, інших документів), які б підтверджували той факт, що ОСОБА_8 не був службовою особою. Натомість дії, спрямовані на вказаній стадії щодо отримання таких документів могли б завадити документуванню протиправної діяльності. Таким чином, відомості до ЄРДР вносились за заявою про вимагання неправомірної вигоди за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України, а тому негласні слідчі (розшукові) дії проводились в межах кримінального провадження щодо тяжкого злочину і відсутні підстави вважати, що були порушені вимог ч. 2 ст. 246 КПК України, незважаючи на те, що в процесі судового розгляду кваліфікацію було змінено на злочин невеликої тяжкості (аналогічний підхід застосовано у постанові ККС ВС від 01 квітня 2020 року у справі № 607/15414/17 (провадження № 51-6202км19).

Також суд не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства у питанні залучення одних і тих самих осіб в якості понятих при проведенні НСРД та обшуку, а помилкове зазначення у протоколі проведення контролю за вчиненням злочину часу закінчення цієї дії не є істотним порушенням вимог КПК.

Крім того, на переконання суду порушення порядку проведення НСРД у виді аудіо -, відео контролю особи не тягне за собою недопустимість доказів, здобутих у результаті іншої НСРД - проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.

Зокрема, згідно з частинами 1, 4 ст. 246 КПК НСРД є різновидом слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої НСРД, як контроль за вчиненням злочину.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 271 КПК контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться у формі спеціального слідчого експерименту.

В процесі проведення спеціального слідчого експерименту дійсно важлива роль може належати й іншим паралельним негласним слідчим (розшуковим) діям, зокрема такими як аудіо-, відео- контроль особи та місця, які проводяться в комплексі зі спеціальним слідчим експериментом.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 271 КПК України про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отриманні під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

Таким чином, НСРД щодо контролю за вчиненням злочину в формі спеціального слідчого експерименту не є похідним від негласних слідчих (розшукових) дій, дозвіл на які надається на підставі ухвал слідчого судді апеляційного суду, зокрема аудіо, - відеоконтролю особи та/чи місця. Ці НСРД є окремими діями, які можуть реалізуватися в комплексі або ж окремо.

Тому недопустимість доказів, здобутих під час аудіо, - відеоконтролю особи не тягне за собою безумовного визнання недопустимими доказами даних щодо проведення контролю за вчиненням злочину (таку ж позиції викладено у постанові ККС ВС від 14 вересня 2022 року у справі №740/2968/16-к, провадження № 51-400 ск 22)

Також не встановлено підстав вважати, що НСРД у формі контролю за вчиненням злочину 04 березня 2016 року було закінчено відкритим фіксуванням.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 271 КПК України, якщо контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про це складається протокол в присутності такої особи.

Як убачається з протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 12 березня 2016 року про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту зазначена НСРД закінчилася після того, як з кабінету вийшла ОСОБА_10 . Тобто контроль за вчиненням злочину в цій справі не закінчувався відкритим фіксуванням кримінального правопорушення, а тому є неспроможними твердження захисника про закінчення контролю за вчиненням злочину відкритим фіксуванням. Будь-які підстави для складання протоколу в присутності ОСОБА_8 та підписання його останнім відсутні (аналогічну позицію викладено у постанові ККС ВС від 07 грудня 2022 року у справі № 385/619/16, провадження № 51-2496км21).

Враховуючи викладене, на переконання суду здобуті внаслідок проведення НСРД у виді контролю за вчиненням злочину дані є належними та допустимими доказами.

Відповідно до протоколу обшуку від 04 березня 2016 року (т.4, а.с. 37-42) того ж дня в період часу з 12 год. 51 хв. до 14 год. 11 хв. в присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , за участю спеціаліста ОСОБА_23 та інших осіб було проведено обшук в кабінеті № НОМЕР_7 поліклініки Кам`янець-Подільської ЦРЛ, в ході якого виявлено та вилучено: у зовнішній нагрудній кишені медичного халату 10 купюр, номіналом по 200 грн. кожна (КЛ № 5366490, ЕД № 2455132, ЕЖ № 9487524, ЄЦ №5656114, КД № 7910176, ЄЄ № 0730097, ЕФ №4356236, ВЖ № 2634810, ВИ № 7184108, АБ № 5508022), які при просвічуванні приладом «Детектор валют» ZL 2.4 світились жовто-зеленим кольором (конверт № 6); у правій боковій кишені штанів ОСОБА_8 - грошові кошти в сумі 968 грн. (конверт №8); лікарський халат, в який був одягнутий ОСОБА_8 , де у зовнішній лівій нагрудній кишені виявлено жовто-зелені сліди; мобільний телефон «Bravis» (ІМЕІ: НОМЕР_2 ) (конверт №9); дві марлеві серветки, на які були зроблені змиви з лівої та правої руки ОСОБА_12 (конверт №2 та №4); три пари стерильних рукавичок (конверти №№3, 5, 7); зразок марлевої серветки (конверт № 1).

Правомірність проведення обшуку підтверджена ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2016 року (т.4, а.с. 47).

Зокрема, згідно із ч.3 ст.233 КПК України слідчий, прокурор, має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних, в тому числі, з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.

У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій, звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Вказаних вимог було під час досудового розслідування було дотримано, а аналіз повного тексту вищевказаної ухвали слідчого судді від 05 березня 2016 про дозвіл на обшук свідчить про її відповідність вимогам закону, а саме ст.233, 234, 235 КПК України.

Твердження сторони захисту про порушення права обвинуваченого на захист під час проведення обшуку на думку суду є передчасним, оскільки як встановлено з даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 04 березня 2016 року (т. 4 а.с. 48-49) того ж дня о 12 год. 43 хв. було затримано ОСОБА_8 як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про затримання останнього було повідомлено орган (установу), уповноважену законом на надання безоплатної правової допомоги, та дружину. З 15 год. 35 хв. було залучено адвоката ОСОБА_24 , що підтверджено відповідними підписами в протоколі.

Крім того, з доданого до протоколу обшуку відеозапису вбачається, що перед початком вказаної слідчої дії слідчим було роз`яснено ОСОБА_8 в чому він підозрюється, його права, зокрема і право на правову допомогу та право не свідчити проти себе.

В силу того, що подія мала місце до набрання чинності п. 2 ч. 5 ст. 236 КПК України (Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), враховуючи те, що згідно п. 4 § 2 розділу 4 Закону зазначені зміни не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін, для органу досудового розслідування на момент проведення обшуку не діяв імперативний припис щодо обов`язкової присутності адвоката за вимогою підозрюваного, а тому суд не вбачає підстав визнавати такий доказ як протокол обшуку, а також автоматично і всі похідні від нього докази, недопустимими.

У протоколі затримання (т.4, а.с.48-49) зрозумілою для ОСОБА_8 мовою були зазначені підстави затримання останнього, а також наведені дані, які є достатніми для розуміння обвинуваченим того, у вчиненні якого злочину він підозрювався.

Зі змісту протоколу затримання вбачається, що ОСОБА_8 , як затриманому, були роз`яснені його права мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього.

Також ОСОБА_8 було надано можливість телефоном повідомити дружину про його затримання і місце перебування.

Окрім того, про затримання ОСОБА_8 було повідомлено орган, уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, тим самим дотримано вимоги ч.4 ст.213 КПК та забезпечено право обвинуваченого на захист.

ОСОБА_8 ні під час обшуку, ні під час затримання не був позбавлений права висловлювати свої заперечення з приводу обставин, викладених в протоколах.

При цьому, хоча й в ході судового розгляду встановлено, що захисник був допущений вже під час складання протоколу про затримання, а у ході обшуку та фактичного затримання ОСОБА_8 не було задоволено його клопотання про участь захисника, суд констатує ту обставину, що чинними на час проведення цих слідчих дій не передбачалося безумовного задоволення таких клопотань.

Дійсно, слідчим відповідні дії не були здійснені негайно після фактичного затримання ОСОБА_8 як того вимагають положення ч.4 ст.208 КПК України, зокрема, не роз`яснено йому права та обов`язки підозрюваного, не повідомлено, у чому він підозрюється, не надано йому право скористатись правовою допомогою та повідомити про своє затримання близьких осіб.

В період до того часу, як йому було забезпечено гарантовані вище права, за його участю було обшук, в ході яких отримано ряд важливих доказів у цій справі. І лише після закінчення цієї слідчої дії про його затримання було повідомлено чергового регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги та близьких осіб.

Відповідно до наявного в матеріалах провадження відеозапису, слідчий перед початком проведення обшуку місця події проінформував ОСОБА_8 виключно про кримінальне провадження в межах якого проводиться відповідна слідча дія та роз`яснив йому положення ст.63 Конституції України та права на захист і не забезпечив участі захисника на вимогу підозрюваного під час обшуку.

Суд враховує положення статті 29 Конституції України, які гарантують, що кожному затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Приймає до уваги суд і вимоги ч.4 ст.208 КПК України, відповідно до яких уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Вказані положення покликані захистити права особи, яка у момент затримання перебуває у найбільш вразливому стані. Зокрема, саме доступ захисника на ранніх стадіях провадження є процесуальною гарантією права особи не свідчити проти себе й основоположною гарантією від неналежного поводження.

Недотримання вказаних гарантій піддає особу ризику неналежного поводження та зловживань з боку сторони обвинувачення. Тому допустимість отриманих у цей час доказів повинна піддаватись сумніву і ретельно перевірятись, оскільки існує обґрунтований ризик отримання їх від затриманого внаслідок істотного порушення його прав.

Таким чином, суд констатує порушення права затриманого на захист, оскільки ОСОБА_8 під час його фактичного затримання не було забезпечено мінімальних гарантій, передбачених ч.4 ст.208 КПК України.

Водночас таке порушення на переконання сулу не перебуває у взаємозв`язку із доказами, отриманими у цей період, оскільки вони не є результатом порушення права на захист, зокрема, не були отримані внаслідок самообмови та/або неналежного поводження з боку представників правоохоронних органів.

Вказане підтверджується складеним в ході таких слідчих дій протоколом обшуку, а також відеозаписом проведених дій, з яких вбачається, що збирання відповідних доказів не супроводжувалось примушуванням до самовикриття і не здійснювалось за допомогою методів примусу чи утиску, що нехтують волею обвинуваченого.

Суд звертає увагу на те, що така процесуальна дія як обшук носить об`єктивний характер і не залежать від волі особи, а тому вона не може розглядатись як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Тому допущене стороною обвинувачення порушення не може позначитись на змісті отриманих під час цієї дії результатів (аналогічний підхід застосовано у постановах ККС ВС від 10 грудня 2020 року у справі № 751/602/18 та від 31 березня 2021 року № 727/8945/17).

Незабезпечення на початку затримання ОСОБА_8 гарантіями ч.4 ст.208 КПК України істотним чином не вплинуло на якість зібраних в цей час доказів, оскільки сам по собі статус затриманого не зумовлює особливий порядок проведення обшуку.

Також суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що обшук проводився неуповноваженими особами, оскільки безпосередньо слідчий хоча й був присутній під час обшуку і керував діями присутніх, проте усі дії проводилися оперативними працівниками.

Зокрема, судом встановлено, що обшук був проведений безпосередньо слідчим, який перебував на місці та за результатами проведення слідчої дії склав відповідний протокол. При цьому залучення співробітників оперативних підрозділів для проведення цієї слідчої дії є формою взаємодії слідчих та оперативних працівників має організаційний характер, не потребує прийняття процесуального документу, а також нормами КПК не заборонено проведення окремих розшукових дій оперативними працівниками під час проведення цієї слідчої дії. На вказані аспекти вказав ККС ВС у постанові від 16 лютого 2022 року у справі №758/5719/16-к, провадження №51-5770км21.

За таких обставин суд приходить до висновку, що результати вказаної слідчої дії отримано не внаслідок встановленого судом порушення, а вплив такого порушення на зібрані докази не є настільки істотним, щоб зумовити визнання таких доказів недопустимими.

Поряд з цим, судом визнаються недопустимими доказами дані проведеного освідування ОСОБА_8 , виходячи з наступного.

Зокрема, із протоколу обшуку та відеозаписів його проведення вбачається, що обшук слідчим призупинявся з метою проведення освідування ОСОБА_8 .. Під час освідування було відібрані змиви із рук затриманого.

Освідування було проведено на підставі постанови прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_22 від 04 березня 2016 року (т.4, а.с. 43).

Відповідно до частин 1 та 4 ст.241 КПК України дізнавач, слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на його тілі, одязі, в якому він перебуває, слідів кримінального правопорушення та їх вилучення або виявлення особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Про проведення освідування складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, копія якого надається особі, освідування якої здійснювалося.

Проте, судом встановлено, що в порушенням вищевказаних вимог закону слідчим не було складено протокол освідування, у зв`язку з чим усі отриманні під час цієї слідчої дії дані слід визнати недопустимими доказами.

З урахуванням принципу «плодів отруєного дерева» слід визнати недопустимими і дані висновку експерта № 199 від 30 березня 2016 року (т. 4, а.с. 145-150) в частині дослідження двох марлевих тампонів зі змивами з правої руки та лівої руки ОСОБА_8 .

Даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 28 квітня 2016 року (т. 2 а.с. 209), який здійснювався згідно із дорученням про проведення слідчих (розшукових) дій слідчого ОСОБА_19 від 12 квітня 2016 року № 1026 (т. 2, а.с. 207), на підставі ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2016 року (т. 4, а.с. 197), встановлені факти здійснення дзвінків ОСОБА_25 ОСОБА_8 . Зокрема, підтверджено здійснення вихідних дзвінків абонента мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 , яким на момент вчинення кримінального правопорушення користувалась ОСОБА_10 , до абонента мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , номер якого надав останній обвинувачений ОСОБА_8 , що мало місце 02 березня 2016 року о 15 год. 10 хв. 42 с. та 04 березня 2016 року о 12 год. 01 хв. 01 с.

Зазначені дані отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, є належними та допустимими доказами та підтверджують показання ОСОБА_10 щодо обставин вчинення щодо неї правопорушення.

Відповідно до висновку експерта № 199 від 30 березня 2016 року (т. 4, а.с. 145-150) на вилучених в ході проведення обшуку 10-ти грошових купюрах в сумі 2000 грн., номіналом по 200 грн. (КЛ № 5366490, ЕД № 2455132, ЕЖ № 9487524, ЄЦ №5656114, КД № 7910176, ЄЄ № 0730097, ЕФ №4356236, ВЖ № 2634810, ВИ № 7184108, АБ № 5508022) та на поверхні халату, в який був одягнений ОСОБА_8 , а саме на лівій нагрудній кишені виявлені невидимі при денному (природному) освітленні нашарування речовини подібні до спеціальної хімічної речовини, що має люмінесценцію жовто-зеленого кольору в УФ-освітленні. Невидимі при денному (природному) освітленні нашарування спеціальної хімічної речовини, що має люмінесценцію жовто-зеленого кольору в УФ-освітленні, які виявлені на поверхні вищезазначених купюр та лівій нагрудній кишені халата мають між собою та за зразком, невидимої при денному освітленні, спеціальної хімічної речовини, що має люмінесценцію жовто-зеленого кольору в УФ-освітленні на аркуші паперу формату А-4 із контрольним зразком спільну родову належність (по кольору люмінесценції і якісному складу компонентів).

Дані вищевказаної експертизи визнаються допустимими доказами, оскільки експертиза проведена особою, яка може бути згідно із ст.69 КПК України експертом у кримінальному провадження, експерт був залучений з дотриманням вимог ст.ст.242-244 КПК України, висновок експерта відповідає вимогам ст.ст.101-102 КПК України.

З даних журналу денного стаціонару Кам`янець-Подільської ЦРЛ під номером 325 в графі «ПІБ хворого» зазначено прізвище ОСОБА_10 , 1990 р.н., в графі «дата надходження хворого (початок лікування)» - 01.03., в графі «остаточний діагноз» - вроджена мікротія правого вуха, в графі «дата виписки» - 04.03., в графі «примітки» - ОСОБА_26 . Зазначений журнал було оглянуто згідно даних протоколу огляду від 20 квітня 2016 року (т.4, а.с. 243), а також оглянутий в судовому засіданні.

За даними протоколу огляду з таблицею фото-ілюстрацій від 20 квітня 2016 року (т.4, а.с. 239-242), встановлено, що слідчим було оглянуто медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_10 , а також виписку з медичної карти амбулаторного, стаціонарного і денного стаціонару хворого ОСОБА_10 , видану Кам`янець-Подільською ЦРЛ , за формою №027/У. В пункті 5 «Дати» зазначено - направлено в стаціонар 01.03.2016 року, поступлення по стаціонару - 01.03.2016 року, вибуття з стаціонару - 09.03.2016 року. В пункті 6, 7, 8 зазначено повний діагноз, короткий анамнез, проведене лікування та лікувальні рекомендації. Датою заповнення виписки зазначено «04.03.2016 року», лікуючим лікарем - ОСОБА_8 із проставленням підпису та печатки.

Вищевказані документи були оглянуті у судовому засіданні.

Усі вищевказані дані отриманні відповідно до КПК України, є належними та допустимими доказами.

Судом визнаються неналежними доказами дані протоколів від 4 березня 2016 року обшуку, затримання (т.4, а.м.к.п.57-47, 48-49) та протоколу огляду від 18 квітня 2016 року (т.4, а.м.к.п.207-228) в частині виявлення, вилучення та огляду коштів, які належали ОСОБА_8 (кошти в сумі 968 грн. вилучених під час обшуку, та в сумі 3211, 15 грн., вилучених під час затримання ОСОБА_8 ), оскільки зазначені дані не підтверджують існування чи відсутність жодних обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також суд визнає недопустимими доказами дані, які містяться у протоколі про результати здійснення аудіо-, відеоконтролю за особою від 12 березня 2016 року (т.4, а.с. 24-25), який отриманий на підставі ухвали Апеляційного суду Хмельницької області щодо надання дозволу на здійснення заходів, які тимчасово обмежують права фізичної особи, в зв`язку з проведенням негласних слідчих (розшукових) дій від 03 березня 2016 року (т. 2, а.с. 202-203), виходячи з наступного.

Так, враховуючи правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року, за правилами ст. 290 КПК України обов`язковому відкриттю підлягають усі зібрані сторонами матеріали, у тому числі й ті, які стали правовою підставою для проведення органом досудового розслідування негласних слідчих дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів, оскільки за умов коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення досудового розслідування, порушується баланс інтересів та принцип рівності сторін у кримінальному процесі. За змістом ст.ст. 85, 92, 290 КПК України прокурор як процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру розсекречення процесуальних документів, що мають гриф секретності, одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

На необхідність надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних (слідчих) розшукових дій як гарантії справедливого судового розгляду, наголошується в рішенні Європейського суду з прав людини «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 2004 року, в якому зазначено, що прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справ цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.

Судом встановлено, що розсекречення ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 03 березня 2016 року (т. 2, а.с. 202-203), що стала правовою підставою для здійснення заходів аудіо-, відео контролю за особою ОСОБА_8 , відбулося 10 листопада 2017 року, тобто вже в ході судового розгляду зазначеного кримінального провадження. Зважаючи на те, що сторона обвинувачення зверталася до Апеляційного суду Хмельницької області із відповідним клопотанням про розсекречення ухвал слідчого судді та відмови останнього (т.4, а.м.к.п.201-203), суд приходить до переконання, що відповідні ухвали правомірно та з дотриманням вимог ст.290 КПК України були надані стороні захисту та можуть бути оцінені на предмет їх належності та допустимості. Поряд з цим, клопотання прокурора як підстава звернення до Апеляційного суду Хмельницької області, доручення прокурора слідчому проведення цієї НСРД взагалі не розсекречене та стороні захисту доступ до нього не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити підстави звернення із таким клопотанням до слідчого судді та законність її проведення саме слідчим СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_19 (т.4, а.м.к.п.24-25). А відтак судом не приймаються дані зазначеної НСРД до уваги і ці докази визнаються недопустимими.

У зв`язку з наведеним суддею не приймаються доводи прокурора про те, що на відеозаписі цієї НСРД чітко проглядається, що ОСОБА_8 особисто в руки отримав від ОСОБА_10 гроші, після того як передав останній амбулаторну картку, а також, що на відеозаписі чітко проглядається, що саме ОСОБА_8 здійснював виправлення дати із «4» на «9» березня 2016 року.

Поряд з цим, судом беруться до уваги показання ОСОБА_11 щодо обставин передачі коштів та заповнення відповідної виписки, оскільки підстав сумніватися у правдивості зазначених показань судом не встановлено. З цих підстав судом не приймаються до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не зазначав у виписці дату 09 березня 2016 року.

Також, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про провокацію кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів, виходячи з наступного.

Зокрема, сторона захисту зазначила, що про провокацію вчинення кримінального правопорушення свідчить та обставина, що ОСОБА_11 вже приймала участь як заявник у іншому кримінальному провадженні, тобто остання фактично є агентом правоохоронних органів; будь-якої необхідності в отриманні зазначеної у обвинуваченні довідки для ОСОБА_10 не було, адже щодо останньої не могла бути встановлена група інвалідності.

Даючи оцінку наведеним аргументам про наявність провокації кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

З врахуванням того, що у даному кримінальному провадженні про вимагання неправомірної вигоди повідомила ОСОБА_10 , суд перевіряє наявність у неї будь-яких прихованих мотивів щодо підбурення ОСОБА_12 на вчинення кримінального правопорушення, з метою його подальшого викриття.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що у лютому 2016 року коли вона із малолітньою дитиною прийшла до лікаря-отоларинголога в Кам`янець-Подільську міську лікарню, там була велика черга, тому вирішила поїхати до Кам`янець-Подільської ЦРЛ, де потрапила на прийом до лікаря-отоларинголога ОСОБА_8 . Під час прийому вона також пояснила, що хоче пройти стаціонарне лікування та отримати відповідну виписку для продовження в подальшому групи інвалідності. На що ОСОБА_8 відповів, що він надасть їй відповідну виписку і що їй навіть не потрібно буде перебувати на лікуванні, проте за це вона повинна буде надати йому 2000 грн. Це її обурило, що в подальшому стало причиною звернення до поліції.

Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_10 самостійно без дитини прийшла на прийом та попросила його допомогти в оформлені виписки про проходження стаціонарного лікування, при цьому, наголошувала на тому, що лікуватися у неї не має змоги. Він призначив їй лікування та повідомив, що вона може пройти лікування у денному стаціонарі, проте ОСОБА_10 залишила амбулаторну картку і пішла з кабінету. Через декілька днів вона повернулася і на її прохання він виписав відповідну довідку про те, що вона з 01 по 04 березня 2016 року проходила амбулаторне лікування.

02 березня 2016 року ОСОБА_10 звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій зазначила, що лікар ОСОБА_8 за надання лікарняної виписки вимагав кошти в сумі 2000 гривень (т.4, а.с.10).

Таке повідомлення ОСОБА_10 містило конкретні фактичні дані, які могли бути перевірені та вимагали відповідного реагування зі сторони правоохоронних органів (повідомлено конкретні обставини та особу, яка вимагала надати неправомірну вигоду за вирішення питання щодо видачі довідки).

Отже, суд констатує, що станом на 02 березня 2016 року у правоохоронних органів були об`єктивні дані про ймовірно кримінально протиправні дії обвинуваченого, які підлягали негайному внесенню до ЄРДР та вимагали перевірки засобами кримінального процесу.

Таким чином, правоохоронні органи у даному кримінальному провадженні не володіли будь-якою інформацією щодо можливої злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_8 та не здійснювали будь-яких процесуальних дій по відношенню до останнього до початку досудового розслідування, що виключає, на переконання колегії суддів, заздалегідь упереджене ставлення правоохоронних органів до обвинуваченого.

Також суд враховує, що у даному кримінальному провадженні не встановлено будь-яких прихованих мотивів ОСОБА_10 щодо підбурення ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, не наведено таких мотивів і стороною захисту, а також не встановлено будь-яких даних того, що ОСОБА_10 перебувала під тиском правоохоронних органів чи була якось від них залежною та підконтрольною.

Один лише факт участі заявниці у іншому кримінальному провадженні не може слугувати достатнім обґрунтуванням для висновків про провокацію, що повністю узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №279/2578/18.

При цьому, посилаючись на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2015 року, який підтверджує участь ОСОБА_10 як заявниці у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000097, пов`язаної з наданням неправомірної вигоди, сторона захисту не обґрунтувала, у чому саме виражаються ознаки провокації у діях ОСОБА_10 , яким саме чином наведене процесуальне рішення вказує на таку провокацію.

Проте, дослідивши наведений вирок суду, судом встановлено, що зазначеним вироком ОСОБА_27 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та призначено покарання за те, що остання, працюючи на посаді завідуючої гуртожитком Кам`янець-Подільського коледжу харчової промисловості Національного університету харчової промисловості, 30 серпня 2015 року на робочому місці повідомила ОСОБА_10 , що за вселення в окрему кімнату гуртожитку їй потрібно передати 200 доларів США, а 03 вересня 2015 року одержала від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 200 доларів США, що за курсом НБУ становило 4397,80 грн. процесуальні документи колегія суддів встановила наступне.

Отже, наведене судове рішення підтверджує те, що зміст повідомлення ОСОБА_10 про вчинення корупційного злочину визнано таким, що відповідає дійсності за результатами судового розгляду.

Це також підтверджує те, що ОСОБА_11 не схильна до надання недостовірної інформації.

Крім того, стороною захисту не наведено даних, які б вказували на взаємозв`язок цих кримінальних проваджень, не встановлено такого і судом.

У своїх показаннях в суді ОСОБА_11 пояснювала свої звернення до правоохоронних органів активною громадською позицією, яка виражається у реалізації свого права на захист від протиправних посягань.

Така позиція є послідовною та не викликає недовіри у суду і наведені надані стороною захисту дані про участь ОСОБА_10 як заявниці у іншому кримінальному провадженні не доводять на переконання суду нечесність чи упередженість останньої у частині надання нею показань про відомі їй обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Також в ході судового розгляду не встановлено жодних доказів умовляння, неодноразового пропонування коштів з боку заявниці, відмови ОСОБА_8 від їх отримання, обвинувачений не вживав жодних заходів щодо дій ОСОБА_25 та будь-яких заперечень під час розмов не висловлював.

Крім того, судом не приймається до уваги доводи сторони захисту про те, що для ОСОБА_10 не було будь-якої необхідності в отриманні зазначеної у обвинуваченні довідки, адже щодо останньої не могла бути встановлена група інвалідності за наявним діагнозом у дорослому віці.

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0566706 від 27 травня 2015 року (т.4, а.с. 13) ОСОБА_10 у дорослому віці 27 травня 2015 року була встановлена ІІІ група інвалідності по захворюванню з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2017 року, дата чергового переогляду 27 травня 2017 року, у зв`язку з чим у ОСОБА_10 були достатні підстави для звернення до відповідної медико-соціальної експертної комісії, яка під час чергового переогляду повинна була прийняти відповідне рішення щодо ОСОБА_10 . Більш того, таке звернення є правом ОСОБА_10 , будь-якими нормативними документами не визначено заборони звернення до МСЕК, у ОСОБА_10 було наявне захворювання, яке стало підставою для встановлення їй групи інвалідності, у зв`язку з чим судом не встановлено будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_10 без будь-яких підстав зверталася до лікаря ОСОБА_8 за медичною допомогою.

Крім того, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що видана ним виписка з медичної карти амбулаторного, стаціонарного і денного стаціонару хворого ОСОБА_10 , форми №027/У не є документом, адже на ній не проставлено печатку установи та підпис головного лікаря чи завідуючого поліклінікою. Проте, на переконання суду, незважаючи на те, що ОСОБА_10 після отримання виписки не звернулася до відповідних посадових осіб для підписання та проставлення печатки, в діях ОСОБА_8 наявні ознаки підроблення офіційного документу, адже він у зазначеній виписці вказав недостовірну інформацію щодо проходження лікування ОСОБА_10 в стаціонарі з 1 по 9 березня 2016 року, засвідчивши це своїм підписом та печаткою. Проте, в діях ОСОБА_8 відсутнє ознаки вчинення видачі підробленого документу, адже ним не було забезпечено підписання довідки у відповідної службової особи, реєстрації її у відповідному журналі вихідної кореспонденції.

Також судом не приймаються до уваги доводи сторони захисту про відсутність предмету кримінального правопорушення, адже грошові кошти не були надані для ознайомлення стороні захисту в порядку ст.290 КПК України, а також не були оглянуті судом, виходячи з наступного.

Зокрема, встановлено, що стороною захисту було 26 квітня 2016 року було отримано доступ в порядку ст..290 КПК України до матеріалів кримінального провадження, у який наявна інформація щодо передачу ОСОБА_10 на зберігання коштів в розмірі 2000 грн. (т.4, а.м.к.п.152). Незважаючи на те, що у матеріалах кримінального провадження була наявна вказана інформація, сторона захисту при ознайомленні не наполягала на ознайомленні із вказаними коштами, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що сторона обвинувачення не допустила у цій частині порушень ст.290 КПК України.

Також встановлено, що судом дійсно не були оглянуті кошти які виступали предметом неправомірної вигоди, оскільки прокурор зазначила, що кошти були передані ОСОБА_10 на зберігання, і остання у зв`язку з перебуванням на військовій службі не може надати їх для огляду.

Проте, на переконання суду, відсутність зазначених коштів та факт їх недослідження у судовому засіданні жодним чином не свідчить про відсутність предмету кримінального правопорушення, адже факт передачі їх та виявлення під час обшуку підтверджується сукупністю зазначених вище доказів (дані протоколу проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 12 березня 2016 року, протоколу огляду, помічення та вручення грошових коштів від 04 березня 2016 року, протоколу обшуку від 04 березня 2016 року), які з достатньою повнотою доводять факт отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди у розмірі 2000 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_8 винуватий у вчиненні кримінальних правопорушень, за що підлягає покаранню. Судом вищевказані умисні дії ОСОБА_8 , що виразилися в одержанні працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням становища, яке займає працівник в установі, судом кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 354 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення), а також умисні дії, що виразилися у складанні працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчує певні факти, що має юридичне значення, судом кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 358 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення).

При цьому, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 із ч.1 ст.368 КК України на ч.3 ст.354 КК України та із ч.1 ст.366 КК України на ч.2 ст.358 КК України суд виходить із того, що стороною обвинувачення не доведено того, що ОСОБА_8 вчинив підроблення документу та отримав неправомірну вигоду як службова особа, оскільки прокурором не надано і судом не здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_8 постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також обіймав постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконував такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Також, судом враховується, що санкції ч.1 ст.368 КК України та ч.1 ст.366 КК України є більш суворими відносно санкцій відповідно ч.3 ст.354 КК України та ч.2 ст.358 КК України, у зв`язку з чим суд відповідно до ч.3 ст.337 КПК України має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, адже це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Крім того, формулюючи у мотивувальній частині вироку обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, судом виключається із обвинувачення фактичні обставини, наведені прокурором, про те, що ОСОБА_8 видав завідомо підробленого офіційного документу ОСОБА_10 , оскільки в ході судового розгляду встановлено, що дійсно ОСОБА_8 передав останній складений ним завідомо неправдивий документ, проте не вжив заходів щодо реєстрації його у встановленому порядку та проставлення інших реквізитів (печатки установи та підпису головного лікаря чи завідуючого поліклінікою), а відтак в його діях відсутні ознаки видачі документу.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд на підставі ст.ст.65,66-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно із ст.12 КК України на час вчинення відносилися до категорії злочинів невеликої тяжкості, на даний час до категорії нетяжких злочинів (ч.3 ст.354 КК України) та кримінальних проступків (ч.2 ст.358 КК України). Крім того, ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризує з позитивної сторони, є інвалідом ІІІ групи, Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлені.

З урахуванням викладеного, на переконання суду ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.3 ст.354 та ч.2 ст.358 КК України ( в редакції на час вчинення кримінальних правопорушень), оскільки таке покарання буде відповідати цілям покарання, передбаченим ч.2 ст.50 КК України, а саме, буде пропорційною карою за вчинені кримінальні правопорушення та є достатнім для виправлення засудженого, а також буде запобігати вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Проте, судом також враховується, що з часу вчинення кримінальних правопорушень пройшли строки, передбачені ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з чим суд на підставі ч.5 ст.74 КК України вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню із обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів і документів підлягають вирішенню на підставі ч.9 ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна після набрання вироком законної сили необхідно скасувати.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.354 та ч.2 ст.358 КК України (в редакції на час вчинення кримінальних правопорушень), призначивши йому покарання:

- за ч.3 ст.354 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч. 2 ст. 358 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави 1055 (одну тисячу п`ятдесят п`ять) грн. 52 коп. процесуальних витрат на залучення експертів (т.4, а.м.к.п.144).

Після набрання вироком законної сили скасувати накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2016 року арешт на кошти в сумі 2000 грн., 968 грн.,мобільний телефон «Bravis», лікарський халат ОСОБА_8 , кошти, вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_8 (т.4, а.м.к.п.117, 122), а також накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2016 року арешт на автомобілі TOYOTA RAV4, д.н.з. НОМЕР_5 , TOYOTA PRADO, д.н.з. НОМЕР_6 (т.4, а.м.к.п.163-164).

Речові докази:

- картку пам`яті, три СД-диска, посадову інструкцію (т.4, а.м.к.п.29, 44, 186), після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- гроші в сумі 2000 грн. після набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_11 (т.4, а.м.к.п.151-152);

- медичну картку амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_10 , яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (т.4, а.м.к.п.244-245), після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_11 ;

- кошти в сумі 4179 грн.15 коп., які зберігаються в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (т.4, а.м.к.п.230-235), після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон «Bravis», медичний халат, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (т.4, а.м.к.п.244-245), після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_8 ;

- медичну виписку №027/у на ім`я ОСОБА_10 , яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (т.4, а.м.к.п.244-245), після набрання вироком законної сили долучити до матеріалів кримінального провадження та зберігати упродовж усього часу їх зберігання;

- конверти із контрольними зразками спеціальної речовини, латексними рукавичками, зразками марлевих серветок, марлевими серветками із змивами з рук ОСОБА_8 (усього 8 конвертів), які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (т.4, а.м.к.п.244-245), після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду

Хмельницької області ОСОБА_1 .