Справа № 461/9004/20
Провадження № 1-кс/461/3106/23
УХВАЛА

20.06.2023 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ОСОБА_6 про встановлення процесуальних строків слідчим суддею,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням про встановлення процесуальних строків слідчим суддею.

В обґрунтування поданого клопотання заявниця вказує, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про накладення арешту на майно від 02.11.2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001342 від 21.10.2020, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та накладено арешт на майно - земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0001 площею 1,4 га, яка розташована на території Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп» квартал 65 вид. 91,92, із позбавленням права відчуження, користування, розпорядження даною ділянкою, а також вирубування дерев та кущів, які на ній знаходяться ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 є власником наведеної земельної ділянки.

Заявниця також вказує, що з моменту накладення арешту на майно пройшов тривалий проміжок часу, а позбавлення її можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном призводить до невиправданого порушення її прав. Крім того, заявниця неодноразово в межах даного кримінального провадження зверталась до відповідних прокурорів з приводу вирішення питання дотримання розумних строків, але наведені звернення та скарги не дали позитивних результатів. Зазначає, що досудове розслідування організовано неефективно, вона не має жодного відношення до кримінального правопорушення, їй у цьому кримінальному провадженні про підозру не повідомлялось.

Також, заявниця вказує на те, що рішенням у цивільній справі за позовом прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області у задоволенні позову в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_6 , третя особа Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство» про визнання недійсним наказу, права приватної власності, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки було відмовлено.

Отже, заявниця вважає, що тривале неефективне проведення досудового розслідування призводить до порушення та обмеження її прав, а тому просить встановити процесуальний строк для прийняття рішення в порядку ст.283 КПК України у кримінальному провадженні №0001342 від 21.10.2020 в межах 15 днів з дня винесення відповідної ухвали.

Заявник подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності.

Представник заявника в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив таке задовольнити у повному обсязі.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні, кожен окремо, заперечили проти задоволення клопотання. Вказали, що матеріали кримінального провадження перебували на вивчені у Офісі Генерального прокурора, де розглядалось питання ефективності досудового розслідування та визначення органу досудового розслідування. Після повернення матеріалів кримінального провадження у Львівській обласній прокуратурі була проведена оперативна нарада на якій обговорено питання належної організації розслідування у кримінальному провадженні. На даний час у кримінальному провадженні складено план першочергових процесуальних та слідчих дій, який виконується. Також вказали, що 03.05.2023 постановою заступника керівника Львівської обласної прокуратури, у зв`язку із неефективністю досудового розслідування, змінено орган досудового розслідування на Головне управління Національної поліції у Львівській області. Додатково вказали, що для організації ефективного досудового розслідування є об`єктивні перешкоди, пов`язані із складнощами при проведенні експертиз в межах даного кримінального провадження, а саме завантаженість експертних установ та мобілізація експертів. Просили відмовити у задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступних висновків, виходячи наведених нижче доводів та мотивів.

Положення статті 55 Конституції України визначають, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься засада законність, яка полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Відповідно до змісту п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який, як зазначено вище, є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом (Частина 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Верховний Суд в ухвалі від 06.03.2018 у справі № 243/6674/17-к вказав, що кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо. Важко навіть перерахувати всі цінності і легітимні інтереси, які захищає кримінальне процесуальне законодавство від бажання розслідувати злочини за будь-яку ціну. Конфігурація цього балансу суперечливих цінностей і інтересів є завжди предметом запеклих дискусій в суспільстві. Цей баланс є занадто складним, занадто залежним від поточної ситуації в країні, історичних та правових традицій і багатьох інших факторів, щоб стати предметом розсуду окремої особи, у даному випадку слідчого судді. Саме через складність визначення цього балансу, він визначається законом (п.п. 45-47 наведеної ухвали).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

У свою чергу, положення ч. ч. 1, 2 ст. 114 КПК України встановлюють, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Частина 2 ст. 28 КПК України встановлює загальне правило - проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Водночас ч. 6 ст. 28 КПК України містить наведену вище спеціальну норму, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Ця норма кореспондує із положеннями частин 1, 2 ст. 114 КПК України, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Отже, передбачений ч. 2 ст. 28 КПК України обов`язок слідчого судді забезпечити дотримання розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, не виключає можливості розгляду ним клопотань, поданих на підставі ч. 6 ст. 28 КПК України, та встановлення для сторін кримінального провадження процесуальних строків відповідно до положень ст. 114 КПК України.

Наведене узгоджується з позиціями, викладеними у відповідних судових рішеннях Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18.10.2019 у справі № 757/37346/18-к (провадження 51-1329км19), Третьою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 757/5607/19-к (провадження 51-4094км19) та Першою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 757/23781/20 (провадження 51-3138км20).

Разом з тим, такий обов`язок і повноваження можуть бути реалізовані і у інший спосіб, наприклад при вирішення питань про продовження строків досудового розслідування в порядку визначеному ст.ст. 219, 294, 295-1 КПК України

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001342 відомості про яке 21.10.2020 року, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст.246 КК України.

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2020 року накладено арешт на майно - земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0001 площею 1,4 га, яка розташована на території Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп» квартал 65 вид. 91, 92, із забороною розпоряджатися та користуватися нею, а саме позбавлення права відчуження, користування, розпорядження даною ділянкою, а також вирубування дерев та кущів, які на ній знаходяться ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речового доказу, яким являється предмет протиправних дій, необхідність запобігання подальшого її відчуження, розпорядження та користування, а також заборона пошкодження, знищення, перетворення та користування. Зокрема, слідчим суддею встановлено те, що земельна ділянка з приводу якої подане клопотання визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, приходжу до висновку, що дане клопотання подано уповноваженою особою та у спосіб, визначений процесуальним законом, зокрема ч. 6 ст. 28 КПК України.

В ході розгляду клопотання встановлено також наступне.

Постановою заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 03.05.2023, у зв`язку із неефективністю досудового розслідування у кримінальному проваджені №0001342 від 21.10.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 246 КК України, проведення досудового розслідування замість СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області доручено Головному управлінню Національної поліції у Львівській області.

Наведене свідчить про те, що відповідний керівник обласної прокуратури 03.05.2023 встановив факт проведення неефективного досудового розслідування у кримінальному провадженні та виніс відповідне процесуальне рішення, тобто вжив заходів спрямованих на проведення та організації належного досудового розслідування.

Разом з тим, варто відзначити, що слідчий суддя погоджується з доводами заявниці про тривалість такого розслідування, адже воно проводиться з 21.10.2020 року.

Неможливо не відзначити і те, що матеріали справи не містять даних про те, що заступник керівника Львівської обласної прокуратури, встановивши факт неефективного досудового розслідування, ініціював заходи реагування визначені Розділом VI Законом України «Про прокуратуру» та Дисциплінарним статутом Національної поліції України щодо осіб які допустили такі порушення. Водночас, очевидним є те, що неефективне досудове розслідування допустили конкретні слідчі та прокурори, а не ефемерні процесуальні керівники та орган досудового розслідування.

Слідчому судді також надано копію повідомлення завідувача Тернопільського відділення Київського НДІСЕ від 12.07.2022 про неможливість проведення земельно-технічної експертизи у даному кримінальному провадженні, внаслідок мобілізації судового експерта.

Оцінюючи доводи слідчого прокурора висловлені в процесі розгляду клопотання, враховую положення ст. 222 КПК України, згідно яких відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. В цьому контексті, вважаю обґрунтованими доводи слідчого і прокурора про те, що оприлюднення даних досудового розслідування, а також переліку запланованих слідчих і процесуальних дій на даному етапі, тобто після зміни органу досудового розслідування, у зв`язку із неефективністю проведення такого розслідування, може зашкодити його інтересам.

У даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, як і не прийнято рішення про його закриття в порядку ст. 284 КПК України.

Розумність строків відповідно до ст. 7 КПК України, є однією із загальних засад кримінального провадження.

Отже, наведене дає підстави для висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться з порушенням однієї із засад кримінального провадження - розумність строків.

Відповідно до ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення..

Згідно ч. 3 ст.28 КПК України, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 30.01.2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) вказав, що «поняття "розумний строк досудового слідства" є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчене у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції.»

Слідчий суддя враховує визначені чинним КПК України засади диспозитивності, а саме те, що відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені цим Кодексом, а також те, що відповідно до ст. ст. 36, 40 КПК України прокурор та слідчий є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Натомість, системний аналіз зазначених вище положень законодавства, а також усталена практика Верховного Суду, у тому числі наведена у постановах від 15.10.2019 у справі № 303/1679/18; від 18.10.2019 у справі № 757/37346/18; від 29.01.2020 у справі № 263/2612/19; від 25.03.2020 у справі №757/5607/19; від 29.04.2020 у справі № 757/25205/19 та від 24.12.2020 у справі № 757/23781/20, дають підстави вважати, що слідчий суддя уповноважений встановлювати процесуальні строки для закінчення досудового розслідування та прийняття одного з рішень, передбачених ст. 283 КПК України.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як наведено вище, ч. 6 ст. 28 КПК України містить спеціальну норму, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені процесуальним законом. Разом з тим питання встановлення процесуальних строків у кримінальному провадженні регулюється ч. 1 ст. 114 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Наведені положення чинного законодавства вказують на те, що слідчий суддя наділений повноваженнями встановлювати процесуальні строки для закінчення досудового розслідування. При цьому, вказані дії не являються втручанням у дискреційні повноваження слідчого або прокурора, оскільки слідчий суддя в межах наданих саме йому повноважень лише встановлює строк, з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження, для прийняття одного з рішень, передбачених ст. 283 КПК України, а не зобов`язує сторону кримінального провадження прийняти конкретне процесуальне рішення за результатами досудового розслідування.

У свою чергу, положення ч. 8 ст. 615 КПК України, не звільняють орган досудового розслідування від виконання завдань кримінального провадження та дотримання розумних строків під час проведення такого розслідування.

Оцінюючи доводи заявника стосовно посилання на судове рішення про відмову керівнику прокуратури у задоволенні позову про скасування державної реєстрації та повернення спірної земельної ділянки, виходжу з того, що наведене рішення повинно оцінюватись з усіма наявними у кримінальному провадженні доказами у сукупності.

Так, згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як зазначено вище, слідчий суддя погоджується з доводами представника заявника про те, що з моменту початку досудового розслідування та накладення арешту минув достатньо тривалий проміжок часу. Разом з тим, доводи заявника враховуються з усіма доводами учасників процесу у сукупності.

Отже, ухвалюючи рішення за клопотанням, виходжу з того, що таке рішення повинно врахувати можливість досягнення справедливого балансу між правами заявника (автора клопотання) та завданнями кримінального провадження, які виражені у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Неможливо не відзначити, що дослідження в процесі проведення досудового розслідування правомірності виведення із лісогосподарського використання наведеної вище земельної ділянки, її використання та набуття у власність, є питанням складним, що зумовлено необхідністю відшукання, витребування, збирання та оцінки відповідних доказів.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, враховую те, що аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Отже, розглядаючи подане клопотання, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення за клопотанням, слідчий суддя враховує наступне:

-керівником обласної прокуратури встановлено неефективність досудового розслідування до 03.05.2023;

-після зміни органу досудового розслідування пройшов нетривалий проміжок часу і в цей період матеріали кримінального провадження перебували на вивченні у Офісі Генерального прокурора;

-на даний час органом досудового розслідування та прокурором визначено план першочергових слідчих та процесуальних дій задля проведення належного розслідування;

-на даний час не встановлено інших перешкод щодо можливості проведення належного розслідування, у тому числі виходячи з того, що з моменту надходження повідомлення з Тернопільського відділення Київського НДІСЕ від 12.07.2022 пройшло достатньо часу для скерування матеріалів до іншої експертної установи;

-дослідження правомірності виведення із лісогосподарського використання наведеної вище земельної ділянки, її використання та набуття у власність, пов`язане з необхідністю відшукання, витребування, збирання та оцінки відповідних доказів, що потребує певного часу;

-неналежне виконання до 03.05.2023 року слідчими і прокурорами своїх обов`язків визначених КПК України не повинно перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження.

Сукупність наведених факторів вказує на недоцільність на даному етапі досудового розслідування встановлювати граничні строки для прийняття рішення у порядку ст. 283 КПК України.

Разом з тим, вважаю за необхідне відзначити, що ухвалення даного рішення слідчим суддею не є перешкодою для заявника повторно звернутись з аналогічним клопотанням до слідчого судді і також не є перешкодою для задоволення відповідного клопотання у майбутньому, адже досудове розслідування не може тривати невизначений проміжок часу, тим більше, що органу досудового розслідування та прокурору на даний час відомі усі недоліки допущені у даному кримінальному провадженні до 03.05.2023.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 1-29, 113,114, 116, 303-309 КПК України,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1