Провадження 11-кп/824/2688/2023 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого в режимі ВКЗ - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000510 від 12.05.2022 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року,-

в с т а н о в и л а:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тараща, Білоцерківського району, Київської області, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.02.2002 Дніпровським районним судом м. Києва за ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 27.07.2004 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 28.02.2006 Жашківським районним судом Черкаської області за ст.395 КК України до 2 місяців арешту;

- 30.07.2007 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 30.05.2012 Подільським районним судом м. Києва за ч.2 ст.194, ст.395, ч.1 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

- 23.01.2018 Жашківським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.125 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 25.10.2018 Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, засуджено:

за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 12 травня 2022 року, приблизно о 14 годині 39 хвилин, перебуваючи в середні приміщення Введенського чоловічого монастиря (Свято-Введенського монастиря) Української православної церкви (Московського патріархату), що розташований за адресою вул. Московська 42/2 м. Київ, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав ноутбук марки «SAMSUNG», належний ОСОБА_10 , чим завдав останньому матеріальних збитків на суму 1 666 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважав вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник звернув увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив указаний злочин, у зв`язку зі складним матеріальним становищем, а саме - був голодним. При цьому, захисник зауважив, що голод з огляду на наукові праці українських вчених, штовхає людину на дії, які не сумісні з її вихованням. Однак, вказана обставина, як обставина, що пом`якшує покарання, і на думку захисту, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, безпідставно не була врахована місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому. Отже, неврахуванням місцевим судом всіх пом`якшуючих обставин, не дозволило суду застосувати положення ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 . Крім цього, захисник звернув увагу, що суд не надав можливості обвинуваченому додати до матеріалів провадження довідку про свій стан здоров`я, що також, на його переконання, вплинуло на обґрунтованість прийнятого рішення. Поряд з цим, захисник указав на порушення місцевим судом вимог ст. 349 КПК України, оскільки потерпілий ОСОБА_10 не був повідомлений судом належним чином про дату та час проведення судового засідання, відтак розгляд відбувся за його відсутності, а отже суд не мав можливості з`ясувати думку потерпілого щодо проведення засідання в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, чим на думку захисту, порушив права потерпілого. За наведених обставин, просив вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за правилами ст. 69 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу вважав необґрунтованою та просив залишити її без задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Висновки суду щодо встановлених фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є не обгрунтованими.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню новихкримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.4 ст. 185 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є умисним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі і проти власності, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив умисний тяжкий злочин, не має постійного джерела доходів. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, також судом врахована відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, колегія суддів звертає увагу на фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що викрадене майно було вилучено у обвинуваченого під час його затримання та повернуто потерпілому.

За таких обставин призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що покарання обвинуваченому було призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

Також не грунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання.

За змістом ч.1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які містяться в матеріалах провадження, поведінка обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, спосіб та характер вчиненого, на думку колегії суддів, вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_9 та неможливість досягнення мети покарання, зокрема виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушеньза умов призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України.

Також є безпідставними доводи захисника про порушення місцевим судом вимог ст. 349 КПК України, оскільки потерпілий ОСОБА_10 не був повідомлений судом належним чином про дату та час проведення судового засідання.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілим ОСОБА_10 до суду була подана заява, в якій він просив розглядати справу у його відсутності, а покарання ОСОБА_9 призначити на розсуд суду (а.п.36). За наявності вказаної заяви та, у зв`язку з цим, відсутності потерпілого в судовому засіданні, суд першої інстанції позбавлявся обов`язку з`ясовувати думку потерпілого щодо можливості проведення судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі викладеного, вирок Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2022 щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2022 щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4