ВИРОК

Іменем України

24.07.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000177 від 24.06.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Львова, який не працює, не одружений, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 21.11.2022 судимий Франківським районним судом міста Львова за ч.1 ст.125 КК України до 60 годин громадських робіт, вирок не виконаний, також відносно якого скеровано в Франківський районний суд міста Львова обвинувальний акт за ч.2 ст.389 КК України, який не розглянуто,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України, -

в с т а н о в и в :

23.06.2023 приблизно о 20:20 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на сходовому майданчику 9 поверху будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з сусідом ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс два удари дерев`яною дошкою, яку тримав у своїй правій руці, по правому передпліччі потерпілого, чим спричинив ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді садна на правому передпліччі в ділянці 2-го пальця правої кисті та синець на правій руці, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Також 23.06.2023 приблизно о 20:30 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на сходовому майданчику 9 поверху будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з сусідкою ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, почав нецензурно висловлюватись та погрожувати їй фізичною розправою, а саме взявши в руки кухонний ніж, наближаючись до потерпілої, спрямував його в напрямку ОСОБА_5 , викрикуючи при цьому «я тебе заріжу». Після чого, потерпіла ОСОБА_5 , сприймаючи погрози ОСОБА_3 як реальні та такі, що можуть бути здійснені, почала втікати до своєї квартири, зачинивши при цьому скляні двері коридору, які ОСОБА_3 розбив та продовжував кричати, що її вб`є.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Тобто, ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження та погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого, що складена ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 21.07.2023 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження № 0000177 від 24.06.2023 року, перевіривши встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини інкримінованих кримінальнальних проступків, які не оспорюються учасниками судового провадження, враховуючи беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості у їх вчиненні, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України, стороною обвинувачення доведена, дії обвинуваченого органом досудового розслідування у формі дізнання та прокурором, вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 125, ч.1 ст.129 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_3 на обліках в психоневрологічному диспансері чи наркологічному диспансері не перебуває, сприяв органу дізнання, повністю визнав вину у скоєному кримінальному проступку.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані на особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, які встановлені у ході дізнання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п.38 рішення від 16.10.2008).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 21.11.2022 р. ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України засуджений до покарання у виді 60 (шістдесять) годин громадських робіт. Вказане покарання ОСОБА_3 не відбув. Невідбутий строк покарання становить 60 годин громадських робіт, що відповідно до ст. 72 ч.1 п) 4 КК України із розрахунку одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт відповідає 7 дням арешту.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинуваченого, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому покарання в межах, встановлених санкціями ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, ч.1 ст.129 КК України у виді 4 місяці арешту, що відповідно до ст. 72 ч.1 п) 4 КК України із розрахунку одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, призначивши остаточне покарання шляхом повного складання покарань у виді 4 місяця і 25 днів арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішити згідно статтей 100, 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись частиною 3 статті 349, статтями 371, 373, 374, 376, 382 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. ст. 129 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України - у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

- за ч.1 ст.129 КК України - у виді 4 (чотири) місяці арешту.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття покарання за даним вироком призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на - 4 (чотири) місяці 25 (двадцять п`ять) днів.

На підставі ст. 71 КК України до новообраного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 21.11.2022 року у виді 7 (сім) днів арешту та відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на - 5 (п`ять) місяців 2 (два) дні.

Речовий доказ згідно постанови від 29.06.2023 про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000177 від 24.06.2023 року, а саме один ніж з білим руків`ям, зовні схожий на господарський, що поміщено у паперову коробку та опечатано стрічкою національна поліція - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1