490/3640/22 30.06.2023
н/п 1-кп/490/396/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3640/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306 від 12.07.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новокарбівка Любашівського району Одеської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, неодружений (цивільний шлюб), має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

04.03.2022 року солдат запасу ОСОБА_3 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 04.03.2022 року №12, був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2022 року №48, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номер обслуги самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, ВОС - 136533М.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відтак, з 04.03.2022 року, тобто з моменту направлення ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану» №64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 року.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11,16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, 30.05.2022 року близько 14 години 00 хвилин солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді номера обслуги самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби у тиловому пункті військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза межами місця служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що самовільно залишив військову службу, до 10 години 00 хвилин 09.08.2022 року.

09.08.2022 року о 10 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_3 сам добровільно прибув до м.Миколаєва, з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві, та повідомив про себе як військовослужбовця, що ухиляється від військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що він дійсно самовільно залишив місце несення військової служби у тиловому пункті військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався за адресою: АДРЕСА_2 , та у зазначений в обвинуваченні період перебував поза її межами. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ч.5 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений (цивільний шлюб), має на утриманні малолітню дитину донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює неофіційно, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, має постійне місце проживання, а також обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність матеріальної шкоди.

Згідно досудової доповіді, складеної Березівським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, орган пробації за підсумком всіх розділів динамічних факторів оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення як - середній, рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб оцінюється теж як - середній, приходить до висновку про можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства.

Згідно ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому, у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» №2839-IX від 13.12.2022 року, посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст.69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Виходячи із того, що ОСОБА_3 вчинив триваючий злочин з 30.05.2022 року по 09.08.2022 року, суд вважає, що при призначенні покарання останньому слід керуватися вимогами кримінального закону в редакції Закону що діяв саме на момент його вчинення, оскільки новий закон, що набрав чинності 27.01.2023 року значно посилює відповідальність.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1