П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

справа № 523/3556/21

провадження № 51 - 853 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Краматорська Донецької області,

який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Одеський апеляційний суд 19 січня 2023 року вирок суду першої інстанції змінив, виключив з його резолютивної частини вказівку на місце відбування ОСОБА_7 покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. В іншій частині вирок залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 02:50, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання у квартирі АДРЕСА_2 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, в ході словесного конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, наніс останньому кухонним ножем один удар у грудну клітину, спричинивши потерпілому тяжкого тілесного ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням серця з крововиливом в навколосерцеву сорочку та ліву плевральну порожнину, від якого внаслідок гострої крововтрати ОСОБА_8 помер на місці події.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що:

- дії ОСОБА_7 кваліфіковано неправильно, оскільки до події між ним і ОСОБА_8 були доброзичливі стосунки, а тому засуджений не мав умислу та мотиву на позбавлення його життя;

- ОСОБА_7 випадково наніс один удар ОСОБА_8 , захищаючись від дій останнього, сам припинив свої дії, попросив дружину викликати швидку, що свідчить про відсутність у нього мети на позбавлення життя загиблого;

- при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував часткове визнання ОСОБА_7 своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу винного, зухвалу та провокативну поведінку ОСОБА_8 , що, на думку захисника, є достатніми підставами для пом`якшення покарання;

- суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_9 надіслала заяву, у якій виклала свою категоричну позицію щодо призначення ОСОБА_7 найсуворішого покарання за вбивство її онука ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржувані стосовно ОСОБА_7 судові рішення.

Мотиви Суду

Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, наголошуючи на тому, що ОСОБА_7 не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 , а призначене засудженому покарання є надмірно суворим.

Проте зазначені доводи сторони захисту Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

Касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Висновки про те, що ОСОБА_7 учинив умисне вбивство ОСОБА_8 , суд першої інстанції зробив, урахувавши, зокрема:

- показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що є двоюрідною бабусею загиблого ОСОБА_8 і знає його з дитинства, як добру і неконфліктну людину. При цьому просила суд призначити ОСОБА_7 максимальне покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

- свідка ОСОБА_10 про те, що в ніч з ІНФОРМАЦІЯ_2 в гостях у неї та її чоловіка - обвинуваченого ОСОБА_7 перебував ОСОБА_8 , вони втрьох вживали алкогольні напої (горілку). В один з моментів вона почула гучний вигук чоловіка « ОСОБА_11 , не підходь» та, обернувшись, побачила, як у ОСОБА_8 в районі живота йшла кров. Після цього вона намагалась надати ОСОБА_8 першу допомогу й зупинити кровотечу, покликала старшу доньку і наказала їй викликати швидку медичну допомогу. При цьому вона не бачила, що робив і де перебував ОСОБА_7 , а через деякий час до них приїхали працівники поліції, які показали їй фото чоловіка та повідомили про його затримання на вулиці;

- свідка ОСОБА_12 про те, що в ніч з ІНФОРМАЦІЯ_2 він перебував на чергуванні у складі патруля поліції. Від чергового надійшло повідомлення щодо ножового поранення або вбивства в квартирі, по прибутті до якої жінка і дитина, що перебували в ній, повідомили про наявність у квартирі чоловіка, який помер від ножового поранення, та про прикмети особи, яка його завдала. Отримавши опис цієї особи, вони почали розшук з метою затримання особи, яка причетна до вчинення вбивства. В ході відпрацювання найближчої прилеглої до будинку території ними був виявлений чоловік - ОСОБА_7 , якого було затримано та передано до відділку поліції;

- дані, що містяться у:

- протоколі слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_2 з відеозаписом до нього (переглянутим у судовому засіданні), згідно з яким ОСОБА_7 у присутності свого захисника дав пояснення щодо обставин нанесення ним у квартирі АДРЕСА_2 в ході спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_8 і виниклого між ними словесного конфлікту одного удару ножем у грудну клітку останнього, залишення ним місця події, продовження вживання пива і перебування на вулиці до моменту затримання працівниками поліції;

- протоколі перегляду відео від 30 грудня 2020 року, згідно з яким під час затримання поліцейськими на вулиці, неподалік будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 повідомив про те, що «зарізав» чоловіка, після чого намагався втекти;

- висновках експертів № 725 від 25 грудня 2020 року та № 69)725)-д від 29 січня 2021 року, згідно з якими смерть ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки, ушкодженням серця з крововиливом в навколосерцеву сорочку та ліву плевральну порожнину, і настала від гострої крововтрати; з означеними тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 міг жити короткий проміжок часу, який вираховується хвилинами - десятками хвилин (10-20 хвилин), про що свідчать локалізація ушкоджень, а також дані гістологічного дослідження; проникаюче колото-різане поранення грудної клітки згідно з п.п.2.1.1.а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли бути утворені як вказано при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , а саме, потерпілий ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходились у вертикальному положенні, обернуті передньою поверхнею тіла один до одного; ОСОБА_7 , тримаючи кухонний ніж в правій руці, наніс один удар у грудну клітку ОСОБА_8 .

Дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 учинив саме інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння.

При цьому суд першої інстанції зазначив про те, що локалізація тілесного ушкодження (удар у життєво важливий орган людини - грудна клітка), сила удару (ушкодження серця) і знаряддя, яким воно заподіяне (ніж), свідчать про наявність у ОСОБА_7 умислу саме на позбавлення ОСОБА_8 життя. Засуджений не міг не передбачати і не усвідомлювати, що в результаті своїх дій - удару ножем в грудну клітку - ОСОБА_8 отримає тілесні ушкодження, від яких може померти.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині доведена поза розумним сумнівом.

Обґрунтованих підстав для перекваліфікації дій засудженого з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України Суд не вбачає, тому доводи касаційної скарги захисника колегія суддів уважає неспроможними.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94 КПК України.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.

При цьому суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та враховуючи ставлення ОСОБА_7 до вчиненого злочину, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього дієвого щирого каяття.

Разом із тим, суд першої інстанції правильно не врахував в якості обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина органом досудового розслідування у пред`явленому обвинуваченні не зазначалась.

Наведені в касаційній скарзі доводи сторони захисту, аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу захисника на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 414 КПК України, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Суд апеляційної інстанції навів достатнє обґрунтування відсутності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.

Також суд апеляційної інстанції перевірив обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання та погодився з його видом і розміром, урахувавши ті ж обставини, що і суд першої інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції слушно виключив з резолютивної частини вироку місцевого суду вказівку на місце відбування ОСОБА_7 покарання, так як визначення типу установи виконання покарань не відноситься до компетенції суду.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3