КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000475 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6

та обвинуваченого - ОСОБА_5 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 4 (чотири) роки.

Цим же вироком також визнано винним та засуджено ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, якому визначене остаточне покарання, із застосуванням ст. 71 цього Кодексу, у виді позбавленні волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці, однак рішення суду в цій частині не оскражується.

Також цим вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , 17.02.2022 року, приблизно о 05 годині 05 хвилин, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту по вул. Гната Юри, 6-г у м. Києві, помітивши раніше незнайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, домовились про спільне відкрите викрадення майна останніх. На виконання злочинної домовленості, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_5 підійшли зі спини до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_8 наніс удар рукою в потиличну зону голови ОСОБА_9 від чого останній втратив рівновагу. У цей час ОСОБА_5 почав наносити хаотичні удари руками та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_10 .

Подолавши таким чином опір потерпілих, ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_5 відкрито заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а саме: шапкою бордового кольору ТМ «STAFF» вартістю 250 гривень, газовим балоном «Терен», вартістю 120 гривень, цигарками «Sobranie», вартістю 74 гривні, рюкзаком чорного світло-синього кольору, в якому знаходилися: шкіряний гаманець коричневого кольору, в якому знаходилися грошові кошти у розмірі 20 євро, 600 гривень, портативний пристрій для заряджання «Ксіомі», вартістю 400 гривень, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Шевроле Еванда» д.н.з. НОМЕР_1 , а всього майна на загальну суму 2082 грн. 60 коп. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 разом з викраденим майном зникли з місця вчинення злочину, спричинивши потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 2082 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить, змінити вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в межах, встановлених ч. 4 ст. 75 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований відносно ОСОБА_5 , скасувати, звільнивши його з - під варти в залі судового засідання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт, зазначає про те, що вирок в частині призначеного покарання є надто суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки за своїм розміром та видом міра покарання є явно несправедливою внаслідок суворості та суперечить вимогам ст.ст. 50, 56 КК України.

Зокрема, захисник посилається на те, що визнаючи винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначаючи покарання у межах санкції вказаної статті, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують його покарання. На думку апелянта, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, у своїй сукупності в достатній мірі впливають на зниження суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а так само істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дають підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, але не надто суворе, зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, що забезпечить дотримання засад призначення покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, їх відношення до скоєного, зокрема те, що вони визнали свою вину у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялися, а також відсутність претензій з боку потерпілих.

Також суд врахував дані про особу кожного із обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_5 на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, має постійне місце проживання, його молодий вік, те, що на час вчинення даного кримінального правопорушення він офіційно не працював, соціальних зв`язків не мав, вчинив грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обставинами, що, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи з вищенаведеного, а також з вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке він повинен відбувати реально, оскільки саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, буде пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, а також необхідним та достатнім для досягнення мети покарання - виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Наведені у вироку мотиви призначеного покарання, дозволяють колегії суддів зробити висновок про те, що при вирішенні питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_5 та чи повинен він відбувати це покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки воно є не тільки мінімальним за своїм розміром, виходячи з меж, встановлених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, а й необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, то вини не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для зміни оскаржуваного вироку, в частині призначеного останньому покарання, оскільки вони не дозволяють зробити висновок про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченогота приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для зміни оскаржуваного вироку та застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/4535/22

Номер провадження :11-кп/824/3299/2023

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1