Провадження № 1-кп/742/60/23
Єдиний унікальний № 740/3390/15
У Х В А Л А

іменем України

29 червня 2023 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Прилуки Чернігівської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001064 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжин Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 23 червня 2011 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, 20 січня 2012 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.308, ч.1 ст.69, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1,4 ст.70 ст.71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 14 квітня 2015 року звільнений з Полицької ВК №76 УДПтСУ в Рівненській області за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25 січня 2022 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185, ч. 1 ст.296, ст.396 КК України, скасовано в частині його засудження за ч.3 ст.185 КК України, та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2022 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 призначено до підготовчого судового засідання, яке було відкладено до 21 березня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2023 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 призначено до судового розгляду, яке відкладено до 29 червня 2023 року.

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор ОСОБА_7 22 червня 2023 року надав суду змінений обвинувальний акт, в якому прокурор в обґрунтування зміни обвинувачення в суді послався на встановлення в ході судового розгляду нових фактичних обставин, які вказують на необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Посилаючись на ст.338 КПК України прокурор ОСОБА_7 виклав у зміненому обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_5 у тому, що він у невстановлений досудовим розслідування час з 18:45 год. 20 липня 2015 року до 18:50 год. 21 липня 2015 року, маючи умисел на проникнення до чужого житла з особистих мотивів з метою порушення недоторканості житла ОСОБА_4 , незаконно, шляхом пошкодження вікна будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , проник всередину до вищевказаного житла, чим порушив конституційне право потерпілого ОСОБА_4 на недоторканість житла.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано в зміненому обвинувальному акті за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 не висловив підтримки обвинувачення ОСОБА_5 у раніше пред`явленому обсязі.

Стосовно зміненого прокурором обвинувачення за ч.1 ст.162 КК України, потерпілий звернувся до суду із заявою про відмову від обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та просив закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 категорично заперечив проти закриття кримінального провадження, вважаючи себе невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення та зазначав про те, що його необхідно виправдати. Захисник ОСОБА_6 думку обвинуваченого підтримав.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, яке здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Прокурор наділений повноваженнями щодо зміни обвинувачення під час судового розгляду з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа (пункт 15 частини 2 статті 36, частиною 2 статті 337, частиною 1 статті 338 КПК України).

Відповідно до частини 2 статті 338 КПК прокурор, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, повинен виконати вимоги статті 341 кодексу, а саме погодити змінений обвинувальний акт із прокурором вищого рівня.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25 січня 2022 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185, ч. 1 ст.296, ст.396 КК України, скасовано в частині його засудження за ч.3 ст.185 КК України, та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до первісно пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, останній обвинувачувався у вчиненні указаного кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України (публічне обвинувачення).

Прокурор ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження відповідно до вимог статті 338 КПК України подав до суду змінений обвинувальний акт, який погоджено з прокурором вищого рівня, і в якому змінив обсяг пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення шляхом зміни обвинувачення з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Оцінюючи доводи захисника ОСОБА_6 щодо неможливості зміни обвинувачення прокурором у кримінальному провадженні, розпочатого в порядку публічного обвинувачення, на кримінальне правопорушення приватного обвинувачення, суд виходить з такого.

Зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

Праву потерпілого на таке звернення кореспондує конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься у частині першій статті 477 КПК, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про непритягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.

Крім цього, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Під час судового розгляду суд, дотримуючись вимог статті 22 КПК, зобов`язаний забезпечити потерпілому, як і іншим учасникам провадження, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, у тому числі вираження правової позиції, яка може мати вирішальне значення для справи. У подальшому під час прийняття рішення в нарадчій кімнаті суд повинен виходити з відповідної позиції, висловленої на попередніх стадіях процесу і відображеної в наявних у матеріалах справи документах.

У разі зміни прокурором обвинувачення з публічного на приватне суд повинен насамперед виконати загальні вимоги, встановлені статтею 338 КПК. Зокрема, якщо зміна передбачає кваліфікацію дій обвинуваченого як менш тяжкого злочину, головуючий згідно із частиною третьою цієї статті зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі. У цьому випадку потерпілого також необхідно поінформувати щодо особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у тому числі зумовлених його позицією правових наслідків для провадження.

За таких обставин потерпілий може вільно обрати на власний розсуд один з альтернативно можливих варіантів поведінки: підтримати початково висунуте публічне обвинувачення з кваліфікацією злочину як більш тяжкого; підтримати змінене, тобто приватне обвинувачення; відмовитися від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності; не вчиняти жодних юридично значущих дій.

Підтримання потерпілим будь-якого з обвинувачень - як початкового, так і зміненого, є проявом його позиції про застосування щодо обвинуваченого заходів кримінальної репресії. Відповідна позиція, а також волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності, з яким особа, що зазнала шкоди, зверталася в будь-якій формі до правоохоронних органів і від якого в подальшому не відмовилася, є підставою для продовження кримінального провадження після зміни його форми з публічної на приватну. В означеному випадку суд наділений повноваженнями ухвалити за результатами судового розгляду обвинувальний вирок із кваліфікацією діяння як злочину, визначеному у частині першій статті 477 КПК.

Якщо ж потерпілий ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом не порушував у будь-який спосіб питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж під час судового розгляду прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення, то така позиція тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК (крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством).

Зазначене вище відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.

Повертаючись до обставин цього провадження слід зазначити, що прокурор ОСОБА_8 користуючись правом, наданим КПК України, мав право змінити публічне обвинувачення ОСОБА_5 .

Частина 2 статті 338 КПК передбачає імперативний обов`язок суду долучити змінений обвинувальний акт до матеріалів кримінального провадження, і не містить підстав для відмови суду у прийнятті до розгляду такого обвинувального акту чи повернення його прокурору. Постанова прокурора про відмову від обвинувачення в порядку статті 340 КПК України у цьому кримінальному провадженні до суду не надана, а тому підстав для закриття цього кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 КПК України і втручання у дискреційні повноваження прокурора немає.

Потерпілий ОСОБА_4 після зміни прокурором початкового обвинувачення у відповідь на роз`яснення суду про його право, передбачене частиною 3 статті 338 КПК, не висловив бажання щодо підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі і волевиявлення на притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. Викладене свідчить про те, що суд не може в подальшому розглядати кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у межах первісного обвинувачення, а відповідно до статті 337 КПК України повинен розглядати його лише в межах зміненого приватного обвинувачення за ч.1 ст.162 КК України.

Натомість потерпілий прямо і беззастережно відмовилося від приватного обвинувачення за ч.1 ст.162 КК України, що тягне безумовне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК України. Заперечення сторони захисту проти закриття кримінального провадження з указаних підстав та наведеної позиції потерпілого не мають правового значення навіть з метою повної реабілітації обвинуваченого, оскільки в силу імперативних приписів ч4 ст.26 КПК України та принципу диспозитивності суд зобов`язаний закрити кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 вчинене без обтяжуючих обставин.

При цьому зазначення у обвинувальному акті такої обтяжуючої покарання ОСОБА_5 обставина як рецидив злочинів, не може братися судом до уваги, як обтяжуюча обставина порушення недоторканості житла.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із роз`яснень Верховного Суду України правових позицій, висловлених у постановах від 08.10.2015 року за №5-132кс15 та від 18.05.2017 року №5-79кс(15)17.

Відповідно до правового висновку ВСУ, висловленого у постанові від 08.10.2015 року за №5-132кс15, «доктринально, законодавчо та в судово-слідчій практиці термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК як ознаки складу злочину, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу злочину, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання, зазначені у частині першій статті 67 КК України. Граматичний та системно-структурний аналіз, юридична техніка приписів статті 477 КПК України свідчать про таке. Пункт перший частини першої статті 477 КПК передбачає спочатку вказівку на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається, за якою нормою кваліфікується діяння, а потім у дужках розкриваються ознаки того складу злочину, який у цій частині статті передбачений… Крім того, в статті 477 КПК в цілому законодавець використав перелік норм лише Особливої частини КК, а посилання на Загальну частину цього Кодексу, зокрема статтю 67 КК, немає. Наведене свідчить про те, що викладене законодавцем у статті 477 КПК застереження у дужках щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення».

Згідно із правовим висновком ВСУ, висловленим у постанові від 18.05.2017 року №5-79кс(15)17, «застереження у статті 477 КПК щодо обтяжуючих обставин стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення і не розповсюджується на передбачені частиною 1 статті 67 КК обставини, які обтяжують покарання».

Зважаючи на те, що дане кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, не містить обтяжуючих обставин, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, і потерпілий відмовився від обвинувачення, а його відмова є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для закриття кримінального провадження.

Речові докази по кримінальному провадженню відповідно до обвинувального акту, відсутні.

Згідно ст.124 КПК України та правової позиції, викладеної ВССУ в ухвалі від 17.11.2015 року (справа № 5-2325км15), покладення судових витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, процесуальним кодексом не передбачено, а відтак процесуальні витрати у кримінальному провадженні пов`язані із проведенням експертиз необхідно віднести на рахунок держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 284, 369-372, 392 КПК України, суд

постановив:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001064 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, закрити у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_4 від обвинувачення.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 1534 грн. 50 коп. віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА