Номер провадження: 11-сс/813/1201/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України задоволено клопотання дізнавача СД відділу поліції №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 10.06.2023 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номер НОМЕР_1 , за серією НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_11 та автомобіль марки BMW X5 у чорному кузові, д.н.з НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального майданчику транспортних засобів за адресою: м. Одеса вул. Аеропортівська, 27/1.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вилучене майно може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою.

Доводи обґрунтовує тим, що кримінальне провадження №0000367 від 21.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відкрите за фактом відсутності ідентифікаційного номеру транспортного засобу на автомобілі марки BMW X5 у чорному кузові, д.н.з. НОМЕР_3 . Натомість згідно постанови від 24.11.2016 кримінальне провадження №0001741 від 12.11.2016 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, відповідно якої згідно висновку спеціаліста №00049279 від 30.04.2011, номера кузову автомобіля марки BMW X5 у чорному кузові, д.н.з. НОМЕР_1 знищено шляхом вварювання в номеру деталь кузова фрагмента металевої пластини найбільшими розмірами 110460 мм. Дублююча наліпка з номером VIN відсутня. Номер двигуна змінам не підлягав. Таким чином, кримінальне провадження №0000367 відкрите щодо того ж самого діяння що й кримінальне провадження №0001741, яке 24.11.2016 закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити та зобов`язати дізнавача повернути майно негайно.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання слідчого та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно клопотання вбачається, що СД ВП №2 ОРУП №1 в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до ЄРДР 21.04.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Так 10.06.2023 року до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі «102» про те що, працівник поліції інспектор ОСОБА_12 , 10.06.2023 року приблизно о 12:06 хв. за адресою АДРЕСА_1 , зупинили водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , під керуванням автомобіля марки BMW X5 у чорному кузові, з відсутнім ідентифікаційним номером транспортного засобу унікальний код транспортного засобу, в якому представлена інформація про виробника і характеристиках транспортного засобу та рік випуску.

В подальшому 10.06.2023 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд 5/2, виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номер НОМЕР_1 , за серією НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_11 та автомобіль марки BMW X5 у чорному кузові, д.н.з НОМЕР_3 .

У зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів дізнавачем подано клопотання про накладення арешту на майно.

Задовольняючи клопотання дізнавача та мотивуючи необхідність накладення арешту на майно, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження та положення статті 170 КПК України, зазначив, що вилучене майно необхідне з метою збереження в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Втім, відповідно до вимог ст. 171 КПК України слідчий належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, які підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням, що розслідуються та майном на яке він просить накласти арешт, не обґрунтовано, яке відношення до даного кримінального провадження має особа у якої вилучено це майно.

Викладаючи зміст клопотання, дізнавач обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає майно на яке він просить накласти арешт, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин відповідно до клопотання, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим покликанням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості збереження майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання дізнавача, покликання на статті 170-173 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, при цьому, слідчий суддя покликається в ухвалі на необхідність накладення арешту на зазначене вище майно з метою забезпечення збереження майна.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що дізнавач посилаючись у клопотанні на збереження вилученого майна, яке є речовим доказом у якості додатків до клопотання взагалі не додає таку постанову.

Крім того, в порушення вимог п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України дізнавачем в клопотанні не зазначено, а слідчим суддею в ухвалі про накладення арешту на майно не відображено спосіб обтяження майна, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання дізнавача СД відділу поліції №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4