Дата документу 29.05.2023 Справа № 332/1961/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/1961/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/909/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 29 травня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 23 червня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання його під вартою скасувати та застосувати до його підзахисного інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування скарги вказує, що прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а суд першої інстанції в порушення п.п. 1-3 ч. 1 ст. 196 цього Кодексу, виніс ухвалу про його задоволення.

Вважає, що судом фактично було враховано лише тяжкість інкримінованого злочину та статус обвинуваченого, тобто, що він є військовослужбовцем.

Крім того, на думку адвоката, суд не вмотивував відхилення доводів сторони захисту та визнання переконливими аргументів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень.

Суд не розглянув можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та не врахував доводи сторони захисту, які могли на це вплинути. Зокрема, не було обговорено та розглянуто клопотання захисника про застосування цілодобового домашнього арешту з одночасним застосуванням електронних засобів контролю.

Адвокат ОСОБА_8 зазначає, що його підзахисний тримається під вартою вже чотири місяці поспіль. Передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які існували на початку, на даний час вже відсутні, оскільки органами досудового розслідування наразі вжиті всі дії, спрямовані на встановлення обставин вчинення злочину, досудове розслідування завершене.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував доводам апеляційної скарги. Зазначив, що зволікань розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 не вбачається. На даний час по справі призначено підготовче судове засідання. Свідки у даному кримінальному провадження проходять військову службу в одній частині з обвинуваченим.

На думку прокурора застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги розглянути справу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Санкція статті 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років у разі визнання обвинуваченого винним, отже існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до втечі.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Між тим, суд підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.

Сукупність певних обставин у вигляді: тяжкості висунутого обвинувачення поряд із очікуваним покаранням, а також обставини вчинених злочинів, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, обставина знайомства обвинуваченого з потерпілим та свідками по справі, які є військовослужбовцями та проходили службу в одній військовій частині, поряд із очікуваним покаранням у випадку визнання ОСОБА_7 винним, може спонукати останнього до вчинення дій, скерованих на перешкоджання провадженню шляхом впливу на потерпілого та свідків, що підтверджує доведеність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому доводи захисника про перебування військової частини, в якій проходив службу ОСОБА_7 , на лінії бойового зіткнення не спростовують такого висновку суду через можливість здійснення впливу в різних формах.

Також, колегія враховує, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень у період воєнного стану, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що вочевидь свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість на даний час його застосування, виклавши мотиви власного висновку, підстав піддавати сумніву який апеляційна інстанція не має.

Доводи апеляційної скарги адвоката щодо відсутності всіх ризиків, на які послався суд у своєму рішенні, колегія суддів вважає безпідставними.

В матеріалах даного провадження, яке наявне у розпорядженні апеляційної інстанції відсутні відомості щодо неможливості утримання ОСОБА_7 в умовах ізолятору за станом здоров`я, а так само відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_7 інвалідності, що за відсутності документального підтвердження не може бути взято до уваги.

При цьому, сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення в період введеного в Україні воєнного стану, додатково переконують колегію суддів щодо вірності прийнятого рішення, а продовження існування ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого не переконують суд у доцільності застосування відносно останнього альтернативного запобіжного заходу.

Отже, наведені вище обставини схиляють колегію суддів до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 23 червня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4