У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч.4 ст.296 КК України

- обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за місцем проживання, у період часу з часу з 20.00 години до 06.00 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 19 червня 2023 року включно

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5

підозрюваний: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

захисник: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 19 червня 2023 року включно в межах строку досудового розслідування.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 20.00 години до 06.00 год.

Покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі м. Херсон без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії кримінального провадження), повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано, що під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вважає, що обраний підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Стверджує, що враховуючи ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, доцільно обрати до підозрюваного винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим СВ ХРУП ГУНП України в Херсонській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 18.04.2023 року близько 12 години, перебуваючи на перехресті вул. Молодіжна та Київська у м. Херсон, використовуючи малозначний привід в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_8 , порушуючи загальноприйняті суспільні відносини, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, здійснив хуліганські дії, які знайшли свій прояв у спричиненні тілесних ушкоджень, шляхом нанесення удару кулаком в область обличчя потерпілій, та погрози розправи потерпілій, з використанням предмету ззовні схожого на ніж.

19.04.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Частково задовольняючі клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, та зазначив, що матеріали справи вказують на наявність ризиків, передбачених п.1.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Інші ризики не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені прокурором. Слідчий суддя врахував також, що підозрюваний раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, має житло для постійного проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце роботи та позитивно характеризується за місцем роботи.

Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку, що запобігти їм в змозі тільки цей вид запобіжного заходу.

Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для тримання підозрюваного під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, який є тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, окрім ризику переховування наявний також і ризик впливу на свідків та потерпілу, оскільки вони проживають в одному населеному пункті.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, не доведено і в судовому засіданні апеляційного суду необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею також були враховані відомості щодо особи підозрюваного, а саме, що підозрюваний раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, має житло для постійного проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце роботи та позитивно характеризується за місцем роботи.

Посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неприйнятним, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з сукупності заявлених та встановлених ризиків.

Таким чином, слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу до підозрюваного обґрунтовано прийшов до висновку про достатність такого запобіжного заходу як домашній арешт для досягнення мети заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.04.2023 року, щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: