ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/373/23 Справа № 693/932/19 Категорія: ч.2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000198 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, проживає в незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 , має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, несудимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 17.03.2023, зарахувавши у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 02.05.2019 по 26.06.2019.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 40498,26 грн. та моральної шкоди 200000 грн.;

- держави процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 43635,37 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 17.03.2023 ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 30.04.2019 року, близько 22-00 год., перебуваючи на вході до веранди будинку АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком в обличчя, внаслідок якого ОСОБА_12 впав у веранді будинку на коліна, після цього пройшов до веранди будинку, взяв дерев`яну табуретку й наніс нею удар по спині від якого останній впав на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, наніс ще два удари дерев`яним табуретом по тулубу та голові ОСОБА_12 , від яких табурет розламався, тим самим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-02/153 від 02.05.2019 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми без ушкоджень кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, травматичного набряку та набубнявіння головного мозку, закритої тупої травми органів грудної клітки з множинними двосторонніми переломами ребер, лівостороннього гемотораксу та розриву нижньої долі лівої легені, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя, від яких ОСОБА_12 помер.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом першої інстанції не надано оцінки правдивості та достовірності показам свідка ОСОБА_13 , а саме тому, що він сам двічі заходив до ОСОБА_14 , спочатку 30.04.2019, відразу після бійки потерпілого з ОСОБА_7 , а потім наступного дня вранці 01.05.2019. При цьому ОСОБА_13 достовірно знаючи про стан потерпілого нікого про це не повідомив та відговорив батька ОСОБА_7 , щоб той йшов до потерпілого. Як наслідок у вироку суд першої інстанції не спростував та не виключив поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_13 до спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , від яких наступила смерть потерпілого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/153 від 02.05.2019 у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження в тому числі закрита тупа травма грудної клітини з множинними двосторонніми переломами ребер, лівостороннього гемотораксу та розриву нижньої долі лівої легені, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя, від яких ОСОБА_12 помер.

Судом першої інстанції не встановлено звідки у потерпілого ОСОБА_15 виникли множинні переломи ребер, лівосторонній гемоторакс та розрив нижньої долі лівої легені. Зазначене свідчить про об`єктивний сумнів у тому, що саме ОСОБА_7 міг спричинити вказані тілесні ушкодження ОСОБА_12 , так як прямий свідок ОСОБА_13 будучи чотири рази допитаним, чітко вказав - які удари, їх кількість, чим і куди були нанесені потерпілому обвинуваченим, а саме не більше трьох ударів, один кулаком в обличчя та два удари табуретом по спині, що також об`єктивно викликає сумнів у тому, що саме ОСОБА_7 міг спричинити ОСОБА_12 таку кількість виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень від яких той помер.

Вказує на відсутність мотиву у ОСОБА_7 на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого.

З обставин встановлених судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 захищався від неправомірних дій ОСОБА_12 , який перший, без попередження, наніс удар сокирою в скроневу частину голови та ключиці ОСОБА_7 , чим спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості, його межі захисту не перевищували межі нападу ОСОБА_12 , тобто за вказаних обставин ОСОБА_7 перебував в стані необхідної оборони.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України є вірною.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина повністю доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 .

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , свідки: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 не були безпосередніми очевидцями вчинення злочину, однак дали показання в деталях, які мають істотне значення для даного кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_16 суду першої інстанції показала, що є матір`ю загиблого, з яким проживали в сусідніх будинках. Зазвичай вона з ранку телефонує до сина. Зателефонувавши до сина, він не відповів. Вийшовши з будинку, побачила, що у сина відчинені двері в будинку, вона вирішила, що він десь ходить та пішла займатися своїми справами. Через деякий час знову зателефонувала до сина, однак він не відповідав, тому вирішила піти до нього. Зайшовши до будинку сина побачила, що у веранді все перебито, розбита лампочка, стіни у крові, а син лежав у кімнаті на підлозі. Вибігши з будинку, зателефонувала до дітей. Востаннє бачила сина 30.04.2019, близько 22-00 години.

Потерпілий ОСОБА_9 суду першої інстанції показав, що він є братом потерпілого. Зранку, його розбудила дружина та сказала, що телефонувала мати та сказала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_23 вбили брата ОСОБА_24 . Прийшовши до будинку брата, побачив, що в будинку все побите, брат лежав у другій кімнаті на порозі побитий, в нього була розбита голова. Вийшовши на вулицю, люди які стояли біля будинку казали, що це зробили ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , оскільки на передодні ввечері вони ходили по вулиці та зачіпали людей. Потім він пішов до будинку ОСОБА_27 , але його вдома не було. Разом з поліцією він поїхав до ОСОБА_7 , де також перебував ОСОБА_28 ОСОБА_29 була трохи розбита голова з ліва. На його запитання де розбив голову, ОСОБА_7 відповів, що розбив голову, коли копав траншею. Обвинуваченого охарактеризував з негативної сторони.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , суду першої інстанції показали, що 30.04.2019, у вечірній час, вони бачили ОСОБА_7 та ОСОБА_30 , які були напідпитку, ходили по вулиці та чіплялися до людей, вчинили сварку з сім`єю ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_20 суду першої інстанції показав, що 30.04.2023 близько 21-00 години проходив повз будинок ОСОБА_14 , де горіло світло.

Свідок ОСОБА_21 суду першої інстанції показав, що обвинувачений є його сином. 30.04.2019 син повернувся додому з розбитим лобом та перебитою ключицею, пояснив, що він разом з ОСОБА_32 зайшли до ОСОБА_14 взяти закурити, а ОСОБА_33 вдарив його сокирою. Наступного дня зранку прийшов ОСОБА_26 та сказав, що був у Іщуна, затягнув його у хату, забрав пляшку горілки та приніс її до нього. Вони мали копати траншею, оскільки у ОСОБА_29 була рана голові, він сказав, що траншею буде копати ОСОБА_34 , на що ОСОБА_35 відповів, що він не буде копати, бо він затягнув ОСОБА_36 до хати так, як він «ніякий». З таких слів ОСОБА_37 він зрозумів, що ОСОБА_33 п`яний.

Свідок ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем вчинення злочину, суду першої інстанції щодо обставин вчинення злочину показав, що з обвинуваченим він товаришував. 30.04.2019 року він разом з ОСОБА_7 пили горілку протягом дня, до 20.00-21.00 год. Потім пішли до ОСОБА_38 , щоб взяти цигарок. В ОСОБА_38 в дворі нікого не було, хвіртка була відчинена. У двері стукав ОСОБА_39 -за дверей була чутна лайка. Вони постукали ще раз. ОСОБА_40 вийшов, махнув сокирою і вдарив нею ОСОБА_29 по голові, а саме: у височну частину голови. З голови пішла кров. ОСОБА_25 вдарив один раз ОСОБА_14 в область обличчя кулаком, після чого той впав. ОСОБА_25 зайшов до ОСОБА_14 у веранду, взяв табуретку і пару разів ударив ОСОБА_36 стільцем. Один удар був в область голови, інший по тілу. Він бачив, що в ОСОБА_14 з голови ішла кров. Потім, вони пішли звідти, в цей час ОСОБА_34 був живим. Він провів ОСОБА_29 до середини своєї вулиці та через хвилин 5-10 повернувся, зайшов до будинку ОСОБА_14 та побачив, що він лежав у веранді і саме намагався встати, однак в нього не виходило. Він підняв його під руки, затягнув до хати та поклав на ліжко. На запитання чи все нормально. ОСОБА_34 щось намагався сказати, але в нього нічого не вийшло. Після чого, він розвернувся і пішов додому. Двері у будинок ОСОБА_14 залишив відчиненими. Прокинувшись наступного дня зранку, пішов до ОСОБА_29 похмелитися. Перед тим, як вранці йти до ОСОБА_29 він заходив до ОСОБА_41 . У нього була відкрита хвіртка і двері. Він став на порозі, покликав його, але ніхто не вийшов. Інтересу зайти подивитися не було. Після чого він пішов до ОСОБА_42 .

Під час повторного допиту свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції показав, що ОСОБА_34 наніс ОСОБА_43 один удар по голові. Удар був завданий тупою частиною сокири (обухом). ОСОБА_25 наносив удари ОСОБА_44 , здається, руками. Минуло багато часу, точно не пам`ятає. Коли ОСОБА_34 завдавав удар ОСОБА_43 , він в цей час відходив від вікна до дверей. Наступного дня після сутички він приходив до ОСОБА_29 зранку. Це було десь о восьмі - дев`ятій годині ранку. Він не казав ОСОБА_43 , що після бійки він повертався до ОСОБА_14 та помстився йому. Вранці 01 травня у ОСОБА_29 був нормальний стан. Була тільки подряпина в області голови. Після сутички у домоволодінні ОСОБА_14 , він не проводив ОСОБА_29 додому. Пройшов з ним декілька метрів, а далі він пішов сам. Після нанесених ОСОБА_45 ударів, ОСОБА_34 лежав на підлозі, як саме не пам`ятає. ОСОБА_25 наніс декілька ударів ОСОБА_44 табуреткою по спині. Не пам`ятає, чи попадав табуреткою по голові. Він особисто, під час бійки ОСОБА_14 з ОСОБА_45 не завдавав ОСОБА_44 ушкоджень. Він намагався зупинити ОСОБА_29 , але той дуже розізлився на те, що ОСОБА_34 його вдарив по голові і зупинити його було дуже важко.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку, як докази, дані, що містяться в:

протоколі огляду місця події від 01.05.2019 та відеозаписі слідчої дії, про виявлення та вилучення в будинку за адресою по АДРЕСА_2 уламків дерев`яного стільця, уламків скла, речей зі слідами злочину, змивів з рук та зрізів нігтів з обох рук трупа та труп особи чоловічої статі (т.2 а.с. 4-11);

постанові слідчого від 01.05.2019 про уточнення адреси скоєння кримінального правопорушення, вказано правильну адресу - АДРЕСА_2 . (т.2 а.с.13);

постанові слідчого від 01.05.2019 про визнання речовими доказами вилучених під час огляду місця події предметів: уламків та слідів, сокири з дерев`яною рукояткою зі слідами речовини червоного кольору, уламки дерев`яного стільця. (т.2 а.с.14-21);

висновку судово-медичної експертизи №05-7-02/153 від 02.05.2019 про те, що причиною смерті ОСОБА_12 є сполучна травма із залученням кількох ділянок тіла: відкрита черепно-мозкової травма без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, травматичний набряк та набубнявіння головного мозку; закрита тупа травма органів грудної клітки з множинними двосторонніми переломами ребер, лівостороннім гемотораксом (накопиченням крові в плевральній порожнині), розривом нижньої долі лівої легені. Сполучна травма в своєму перебігу ускладнилась розвитком травматичного та гемарогічного шоку.

Вищевказані ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів без чітких ідентифікаційних ознак, незадовго до настання смерті і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Враховуючи характер розвитку ранніх трупних явищ (трупного заклякання та трупних плям), відомі обставини, можна припустити, що смерть гр. ОСОБА_12 могла настати за 40-50 годин до початку судово-медичної експертизи трупа.

При зовнішньому дослідженні виявлено: садно середньої третини лівого плеча по бічній поверхні; в верхній третині лівого плеча по бічній поверхні синець; зливні синці по задньо-бічній поверхні від середньої третини лівого плеча до ліктьового суглобу; три садна нижньої третини лівого плеча по задній поверхні; синець середньої фаланги 5-го пальця лівої кисті по тильній поверхні; два синці на межі верхньої та середньої третини правого передпліччя; садна тильної поверхні правої кисті; в проекції середньої третини правої лопатки - два косих садна; в ділянці лівої половини грудної клітки в нижній третині по задній поверхні чотири садна; в верхній третині лівого стегна по передньо-зовнішній поверхні садно оточене навколо синцем; в середній третині лівої гомілки по задньо-бічній поверхні синець з садном посередині; в верхній третині лівої гомілки по передньо-зовнішній поверхні синець.

Вищевказані ушкодження утворились від дії твердого(их) тупого(их) предмету(ів), ймовірно незадовго до настання смерті і носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

Всі виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження є прижиттєвими і утворились ймовірно незадовго до настання смерті.

Під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 міг перебувати в будь-якому просторовому положенні відносно нападника, доступному для нанесення йому ударів. Судово-медичних ознак, які б вказували на переміщення, зміну пози трупа ОСОБА_12 після настання його смерті не встановлено. Можливість ОСОБА_12 після отримання тілесних ушкоджень «чинити самостійні дії - пересуватися, кричати, тощо» не виключається протягом проміжку часу близько 15-45 хвилин.

Виявлені при судово-медичній експертизі на тілі ОСОБА_12 синець середньої фаланги 5-го пальця лівої кисті по тильній поверхні; два синці на межі верхньої та середньої третини правого передпліччя; садна тильної поверхні правої кисті можуть вказувати на можливу боротьбу чи самооборону.

Можливість утворення виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень в результаті падіння з положення стоячи, наближеного до такого з наступним ударом об твердий та/або гострий предмет(-ти), ударом об площину практично виключається.

Під час судово-медичного (токсикологічного) дослідження крові трупа ОСОБА_12 виявлено етанол в кількості - 2.46 г/дм3 (проміле), що на момент смерті у людини з середньою стійкістю до алкоголю могло відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня;

протоколі проведення слідчого експерименту від 02 травня 2019 року, відеозаписі до нього, в ході якого свідок ОСОБА_13 більш детально відтворив обстановку на місці події та вказував на дії кожного з учасників події, тоді як під час судового розгляду надавав менш детальні показання і пояснював це тим, що не пам`ятає всіх деталей через сплив тривалого часу (більше 2 років з моменту вчинення злочину) (а.с.62-64 т.2);

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 показав, що близько 20:00 год. вони разом з ОСОБА_7 йшли від початку вулиці та зайшли до будинку ОСОБА_12 ,щоб попросити сигарет. Коли вони підійшли до подвір`я, то хвіртка була зачинена, у будинку було увімкнене світло та телевізор. ОСОБА_13 підійшов до дверей та постукав, після цього до дверей підійшов ОСОБА_7 . В цей час двері будинку відчинились і ОСОБА_12 , тримаючи в руках сокиру, ударив нею ОСОБА_7 у голову, у скроневу ділянку справа. У відповідь на це ОСОБА_7 ударив ОСОБА_12 кулаком руки в обличчя. Від даного удару ОСОБА_12 став на коліна. ОСОБА_7 зайшов до приміщення, взяв дерев`яний табурет і вдарив ним ОСОБА_12 по спині. Від удару ОСОБА_12 упав на підлогу, головою в сторону порогу вхідних дверей. Далі ОСОБА_7 наніс ще один удар з більшою силою по спині ОСОБА_12 . Від даного удару табурет розламався. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вийшли з будинку та пішли на початок вулиці. ОСОБА_12 залишився лежати на підлозі. ОСОБА_7 та ОСОБА_13 пройшли по вулиці близько 150 метрів, після чого ОСОБА_7 пішов додому через поле, а ОСОБА_13 повернувся до будинку ОСОБА_12 , де взяв його під руки та переніс до спальні і залишив його на ліжку. Після цього вийшов з двору та пішов до себе додому.;

висновку судово-психіатричного експерта №176 від 05.06.2019 про те, що ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, а виявляє прояви акцентуації особистості емоційно-нестійкого типу, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. На період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, останній не перебував в стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому емоційному стані, котрий міг впливати на його свідомість та довільність поведінки, він знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики, що також свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. (т.2 а.с.105-110);

висновку судово-медичного експерта імунолога №05-1-09/335 від 06.06.2019 про те, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічної системи АВО. (т.2 а.с.121);

висновку судового експерта імунолога №05-1-08/88 від 10.06.2019 про те, що у крові трупа ОСОБА_12 виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В. Кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. (т.2 а.с.128);

висновку судового експерта імунолога №05-1-08/91 від 10.06.2019 кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічної системи АВО. Кров свідка ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. У слідах на уламку скла (об`єкт №1) знайдена кров людини та виявлений антиген В за ізосерологічною системою АВО. У слідах на відрізку тюлевої тканини (об`єкт №2) знайдена кров людини та виявлений антиген А за ізосерологічною системою АВО. У слідах на відрізку килимового покриття (об`єкт №3) знайдена кров людини та виявлений антиген А за ізосерологічною системою АВО. У слідах на відрізку килимового покриття (об`єкт №4) знайдена кров людини та виявлений антиген А за ізосерологічною системою АВО. Таким чином антиген В, виявлений в слідах крові людини на уламку скла (об`єкт №1) міг походити від крові ОСОБА_7 . Даних про походження крові від трупа ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 на об`єкті №1 не виявлено. Антиген А, виявлений в слідах крові людини на відрізку тюлевої тканини (об`єкт №2) міг походити від крові трупа ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 . Даних про походження крові від ОСОБА_7 на об`єкті №2 не виявлено. Кров людини, знайдена на відрізку килимового покриття (об`єкт №3), відрізку килимового покриття (об`єкт №4) могла походити від трупа ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 . Даних про походження крові від ОСОБА_7 на об`єктах №3 і №4 не виявлено.(т.2 а.с.137-140);

висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №19/10/1-395/СЕ/19 від 23.01.2020 про те, що генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин, виявлених на сокирі (об`єкт №1) і клітин, виявлених на сокирі (об`єкт №2). Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на сокирі (об`єкт №1) є змішаними, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 та ОСОБА_7 і не містять генетичних ознак зразка крові ОСОБА_13 . Походження слідів крові та клітин в об`єкті №1 від ОСОБА_13 виключається. Генетичні ознаки клітин, виявлених на сокирі (об`єкт №2) є змішаними, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 (т.3 а.с.15-22);

висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №19/10/1/352-СЕ/19 від 17.10.2019 про те, що на поверхнях фрагментів стільця, умовно позначених «1», «2», «5», «6», «7» (об`єкти №№1,2,5,6,7) виявлено кров людини та клітини з ядрами. На поверхнях фрагментів стільця, умовно позначених «4», «8» (об`єкти №№4,8) виявлено клітини з ядрами без домішки крові, на поверхнях фрагмента стільця, умовно позначеного "3» (об`єкт №3) виявлено поодинокі клітини з ядрами без домішки крові. Генетичні ознаки слідів крові і клітин, виявлених на поверхнях фрагмента стільця, умовно позначеного «2» (об`єкт №2) є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж двох осіб і можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем, який збігається з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_13 і ОСОБА_7 . Походження слідів крові і клітин, генетичні ознаки яких домінують серед змішаних слідів в об`єктів №2 від ОСОБА_13 і ОСОБА_7 , виключається. (т.3 а.с.179-188);

висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19-21/26491-БД від 10.11.2021 про те, що генетичні ознаки слідів крові, виявлених на уламку скла (об`єкт №1) збігаються з генетичними ознаками зразка крові обвинуваченого ОСОБА_7 (т.4 а.с.148-157).

Оцінюючи вказані докази, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Рішення суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом протоколу освідування ОСОБА_7 від 02.05.2019, як такого, що проведений з порушеннями вимог ст.223 КПК України та як наслідок - недопустимим доказом, відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України, висновок судово-медичного експерта № 05-7-01/309 від 04.05.2019 щодо тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 , оскільки в основу дослідження покладено протокол освідування особи від 02.05.2019, колегія суддів вважає правильним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 ..

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, захисник вказує на неправдивість показань свідка ОСОБА_13 щодо нанесення потерпілому ОСОБА_44 тілесних ушкоджень, а також ненадання оцінки його показанням в частині того, що він двічі приходив до потерпілого після означених подій. На думку колегії суддів, у такий спосіб, сторона захисту намагається перекласти відповідальність за спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, та як наслідок таких дій - настання смерті останнього, на свідка ОСОБА_30 ..

У колегії суддів відсутні сумніви щодо того, що смерть потерпілого ОСОБА_14 настала саме від дій обвинуваченого ОСОБА_7 ..

З показань свідка ОСОБА_13 , наданих суду першої інстанції та протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 від 02.05.2019, які узгоджуються між собою, а в сукупності з висновком судово-медичної експертизи № 05-7-02/153 від 02.05.2019, та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин провадження, вбачається, що після нанесення ОСОБА_46 удару сокирою ОСОБА_7 , ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком в обличчя від чого потерпілий впав на коліна, а потім ОСОБА_7 зайшовши до веранди будинку взяв табурет, яким наніс ще один удар по голові ОСОБА_14 , від якого він впав на підлогу, та ще два удари по спині та голові, приклавши більшої сили, в результаті чого табурет розламався.

Відповідно до висновку експерта № 05-7-02/153 від 02.05.2019 смерть потерпілого ОСОБА_12 настала від сполучної травми з залученням кількох ділянок тіла: відкритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, травматичним набряком та набубнявінням головного мозку; закритої тупої травми органів грудної клітки з множинними двосторонніми переломами ребер, лівостороннім гемотораксом, розривом нижньої долі лівої легені. Вказані ушкодження утворилися від дії твердих тупих предметів без чітких ідентифікаційних ознак, незадовго до настання смерті.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_47 від яких настала смерть, виникли саме від дій ОСОБА_7 ..

Той факт, що свідок ОСОБА_13 повертався до потерпілого ОСОБА_12 не свідчить про те, що він наніс потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому стали причиною смерті, навпаки, повернувшись до будинку потерпілого через 5-10 хвилин, побачив його у веранді, де він намагався встати, зрозумівши, що йому потрібна допомога, він допоміг йому, взявши під руки, затягнув до хати та поклав на ліжко, а потім пішов до дому.

Те, що свідок ОСОБА_13 , знаючи про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень та про його стан, нікого про це не повідомив, не є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні, оскільки залишення особи в небезпеці, в разі доведення такого факту, підлягає окремій кваліфікації, а в даному кримінальному провадженні обвинувачення пред`явлено лише ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України і суд розглядає кримінальне провадження, відповідно до ст. 337 КПК України, лише в межах пред`явленого обвинувачення.

Крім того станом на ранок 01.05.2023, близько 8-9 години, коли свідок ОСОБА_13 заходив до ОСОБА_12 , останній вже був мертвим, а тому ОСОБА_13 не міг говорити батьку обвинуваченого ОСОБА_21 про те, що він зранку затягував ОСОБА_47 до будинку так як він «ніякий» та не міг йому помститися, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 діяв за раптово виниклим умислом, який настав після нанесення потерпілим ОСОБА_12 удару сокирою по голові ОСОБА_7 , що в свою чергу пояснює подальшу поведінку ОСОБА_7 - нанесення ударів ОСОБА_12 у відповідь.

При цьому після завдання першого удару ОСОБА_12 , від якого він упав і фактично вже не міг становити загрози для ОСОБА_7 , останній, не залишив будинок потерпілого, а зайшов у веранду будинку, де взяв табурет до рук та умисно і цілеспрямовано завдав потерпілому декілька ударів по спині та голові, від яких останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 наніс обвинуваченому ОСОБА_7 тілесне ушкодження обухом сокири, однак, потерпілий був на 23 роки старшим за віком від обвинуваченого, був інвалідом, та перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,46‰, згідно токсикологічного дослідження крові трупа), після нанесення ОСОБА_7 удару кулаком в обличчя потерпілий впав, та за вказаного фізичного стану не міг вчиняти активних, небезпечних дій по відношенню до обвинуваченого.

Взявши до уваги конкретні обставини справи, а також дослідивши усі наявні докази, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони. Визначальним у поведінці обвинуваченого було бажання спричинити шкоду потерпілому в ході конфлікту на грунті раптово виниклих неприязних відносин..

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Таким чином, на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, ретельно досліджених у суді та визнаних достатніми й допустимими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кваліфікація діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового слідства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався в повній мірі вимог ст. 337, ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнане доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, що в цілому узгоджується з диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України та жодним чином не змінює обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 .

Таким чином у вироці суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та закриття кримінального провадження за відсутності в діях останнього складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено підстав , з передбачених наведеною вище статтею , які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий злочин, відношення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується негативно, оскільки порушує громадський порядок, вчиняє бійки, поводить себе неадекватно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, пом`якшуючу покарання обставину - протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_12 , що полягала у спричиненні ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі - 7 років.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави, передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, для його скасування та закриття провадження - відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді