Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9305/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2023,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому та накладено арешт на копії документів щодо ОСОБА_9 на 8 арк., копії документів щодо ОСОБА_10 на 12 арк., копії документів щодо ОСОБА_11 на 8 арк., копії витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на 3 арк., заяву ОСОБА_12 від 08.04.2021 на 1 арк., копії ухвал судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_13 у справах №294/1727/22, №294/1691/22, №294/1685/22, №294/1687/22, №294/1671/22, №294/1675/22, №294/1674/22 на 7 арк., копію рішення судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_13 від 23.11.2021 на 3 арк., копію договору купівлі-продажу земельної ділянки №:02:000:0221 на 2 арк., копію договору купівлі-продажу земельної ділянки №:02:000:0403 на 2 арк.;

-мобільний телефон «HUAWEI Р Smart» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 в чохлі чорного кольору із сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 ;

- грошові кошти в загальній сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлено власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000487 від 25.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, задовольнити частково, виключивши із переліку майна, на яке може бути накладено арешт, частину грошових коштів, належні ОСОБА_7 , які були вилучені за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_14 , в сумі 6 тис. 200 доларів США.

Вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, винесена з грубим порушенням норм процесуального права, та підлягає скасуванню.

Посилається на те, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали, не відповідає вимогам ст.372 КПК України щодо її змісту, оскільки у ній не наведено достатніх доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зазначає, що арешт майна, відповідно до положень кримінального процесуального кодексу України, не може перешкоджати здійсненню нормальної господарської діяльності юридичної особи, майно якої арештовано. Фактично накладання арешту на грошові кошти дружини, яка займається підприємницькою діяльністю перешкоджає нормальному веденню бізнесу та фактичному розпорядженню майном, а отже є самостійною підставою для скасування арешту накладеного на грошові кошти підприємця.

Вказує, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу учасника кримінального провадження, що не було враховано слідчим суддею під час винесення оскаржуваної ухвали, а заарештовані кошти не були отримані кримінально протиправним шляхом або отримані особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що слідчим не було доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що саме вказані грошові кошти, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки доказам сторони захисту, зокрема те, що дані грошові кошти сумлінно задекларовані обвинуваченим в деклараціях за 2021 рік та 2022 роки, як заощадження, які зберігаються за місцем проживання (графа 12 декларації «Грошові активи за 2021 рік» в якій у власності ОСОБА_14 зазначено 4500 доларів США у вигляді готівкових коштів та дружини - ОСОБА_7 8400 доларів США; у цих же графах декларації за 2022 рік у власності ОСОБА_14 зазначено 5500 доларів США та у власності дружини 6200 доларів США). Офіційне походження коштів дружини підтверджено податковими деклараціями за останні 3 роки, які також додано до матеріалів розгляду клопотання.

Зазначає, що до матеріалів клопотання не додано постанову про призначення групи слідчих, копії протоколу обшуку, що позбавляє суд та сторону захисту можливості перевірити правомірність проведення вилучення саме учасником даної слідчої групи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіально управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_15 , перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487 від 25.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що з огляду на існуючий мораторій на безоплатну приватизацію земельних ділянок на час дії військового стану в Україні ОСОБА_16 , яка працює на TOB «Іващенко», за вказівкою директора TOB «Іващенко» ОСОБА_17 , звернулась до ОСОБА_18 з питанням вирішення проблеми приватизації земельних ділянок (невитребуваних паїв) на території Чуднівської міської територіальної громади Житомирської області в обхід мораторію та подальшого їх передання у власність, або оренду TOB «Іващенко».

В достовірно невстановлений час та місці у власника сільськогосподарського TOB «Іващенко» ОСОБА_17 , юриста TOB «Іващенко» ОСОБА_16 , а також начальника групи по запобіганню і виявленню корупції ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_18 (кума судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_13 ) виник умисел на вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів.

Злочинний умисел полягав у заволодінні шляхом обману земельними ділянками за наступною схемою: ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також особи з числа їх знайомих та родичів звертаються до суду з позовними заявами про визнання за ними права власності на невитребувані земельні ділянки, які перебувають у віданні територіальних громад Житомирської області, та за допомогою рішення Чуднівського районного суду Житомирської області про визнання права власності, що подається до уповноважених органів, реєструється право власності на земельні ділянки, таким чином здійснюється шахрайське заволодіння ними. У подальшому, земельні ділянки за винагороду передаються у власність TOB «Іващенко», або здаються в оренду зазначеному товариству на тривалий термін.

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_19 забезпечувала знаходження невитребуваних земельних ділянок на території громад Житомирського району Житомирської області, підсудність справ по яким перебувала б за Чуднівським районним судом Житомирської області, встановлювала анкетні дані осіб - власників сертифікатів, які померли і не оформили право власності на земельні ділянки. Потім, використовуючи надані документи довірених осіб, готувала проекти позовних заяв. Позовні заяви подавались по 2 попередньо розробленим схемам. У першому випадку в позовні заяви вносилась завідомо недостовірна інформація щодо того, що позивачі успадкували вищевказані земельні ділянки від померлих осіб за заповітами і просять визнати за ними право власності. У другому - позивачі у позовних заявах вказували, що працювали у соціальній сфері на селі, у зв`язку з чим зазначали, що мають право на земельну частку (пай) і просять визнати за ними право власності на конкретну земельну ділянку, яка перебуває у власності територіальної громади.

Підписані позовні заяви з додатками ОСОБА_18 і ОСОБА_16 скерувались до Чуднівського районного суду Житомирської області для прийняття рішень про визнання права власності на земельні ділянки за підставними особами. За допомогою впливу ОСОБА_18 Чуднівським районним судом Житомирської області ухвалювалось рішення суду та його копії надавались сторонам. ОСОБА_19 , у свою чергу, забезпечувала через не встановлених досудовим розслідуванням осіб на підставі прийнятих рішень судів виготовлення технічної документації, реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

У подальшому, земельні ділянки, незаконно набуті у вищевказаний спосіб, перереєстровувались на ОСОБА_17 , його близьких родичів, або передавались в оренду TOB «Іващенко» на тривалий термін.

Досудовим розслідуванням установлено, що в період з кінця 2022 року по березень 2023 року ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом прийняття 35 рішень Чуднівського районного суду Житомирської області незаконно заволоділи 47 земельними ділянками на території Чуднівської міської та Вільшанської об`єднаної територіальної громад Житомирського району Житомирської області на загальну площу 120,0724 га, спричинивши шкоду у сумі близько 2,57 млн. грн.

Реалізація злочинного умислу вищевказаних осіб полягає, зокрема, у поданні до Чуднівського районного суду Житомирської області позовних заяв із завідомо неправдивими відомостями, внаслідок чого суддя Чуднівського районного суду Житомирської області без належної перевірки поданих позовних заяв та інших відомостей, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення, задовольняє вимоги позовних заяв, після чого виносить рішення, які у подальшому, використовуються членами злочинного угруповання для перереєстрації права власності на земельні ділянки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що такі рішення приймались за результатами розгляду судових справ №294/1671/22 від 05.12.2022, №294/1727/22 від 05.12.2022, №294/1248/22 від 24.10.2022, №294/1674/22 від 05.12.2022, №294/1675/22 від 05.12.2022, №294/1682/22 від 05.12.2022, №294/1243/22 від 24.10.2022, №294/1677/22 від 05.12.2022, №294/2003/22 від 27.01.2023, №294/125/23 від 27.01.2023, №294/1680/22 від 05.12.2022, №294/1685/22 від 05.12.2022, №294/123/23 від 27.01.2023, №294/1249/22 від 24.10.2022, №294/1222/22 від 21.11.2022, №294/1229/22 від 25.10.2022, №294/1250/22 від 27.01.2023, №294/1691/22 від 05.12.2022, №294/1690/22 від 16.12.2022, №294/1681/22 від 16.12.2022, №294/1221/22 від 01.12.2022, №294/1679/22 від 16.12.2022, №294/1231/22 від 01.12.2022, №294/1232/22 від 01.12.2022, №294/1678/22 від 16.12.2022, №294/1672/22 від 31.01.2023, №294/1247/22 від 01.12.2022, №294/1688/22 від 31.01.2023, №294/540/22 від 01.12.2022, №294/482/22 від 08.08.2022, №294/1676/22 від 31.01.2023, №294/1234/22 від 01.12.2022, №294/1233/22 від 01.12.2022, №294/1218/22 від 21.11.2022, №294/1686/22 від 16.12.2022.

При цьому, установлено, що вказаними особами з метою незаконного заволодіння земельними ділянками на території громад Житомирського району Житомирської області підготовлено ще близько 40 позовних заяв із завідомо неправдивими відомостями, які подані до Чуднівського районного суду Житомирської області та по яким можуть бути прийняті рішення найближчим часом.

Також встановлено, що безпосередньо ОСОБА_18 забезпечував надходження позовних заяв до суду, забезпечував якнайшвидше прийняття рішення суддею Чуднівського районного суду Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки, залучав за грошову винагороду безпосередніх виконавців запланованих злочинів (підставних позивачів), здійснював керівництво та координацію дій окремими підставними особами, які ним були залучені та з якими він перебуває у довірливих відносинах.

В цей же час, 13.07.2023 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.06.2023 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході-якого виявлено та вилучено:

1) Документи, а саме: копії документів щодо ОСОБА_9 на 8 арк., копії документів щодо ОСОБА_10 на 12 арк., копії документів щодо ОСОБА_11 на 8 арк., копії витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на 3 арк., заява ОСОБА_12 від 08.04.2021 на 1 арк., копії ухвал судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_13 у справах №294/1727/22, №294/1691/22, №294/1685/22, №294/1687/22, №294/1671/22, №294/1675/22, №294/1674/22 на 7 арк., копія рішення судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_13 від 23.11.2021 на 3 арк., копія договору купівлі-продажу земельної

ділянки №:02:000:0221 на 2 арк., копія договору купівлі-продажу земельної ділянки №:02:000:0403 на 2 арк., які упаковано до сейф пакету №М1002782;

мобільний телефон «HUAWEI Р Smart» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 в чохлі чорного кольору із сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , які упаковано до сейф пакету №S1010581;

грошові кошти в загальній сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, які упаковано до сейф пакету №S 1010572.

14.07.2023 старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіально управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_15 , звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира з відповідним клопотанням про арешт вище зазначеного майна, за результатами судового розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено слідчим доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

В свою чергу, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшук за місцем проживання ОСОБА_14 , в тому числі на 11 000 доларів США, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт, в тому числі й на 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника майна співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Посилання ОСОБА_7 на те, що грошові кошти в сумі 6200 доларів США є її кошти, що підтверджується податковими деклараціями за останні 3 роки, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що не впливають на висновки слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що грошові кошти на загальну суму 6200 доларів США є її заощадженнями, з посиланням на відповідні податкові декларації за останні 3 роки, апелянтом фактично підтверджено, що вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Разом з тим, режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі. Даних про виділ таких частин апелянтами не надано.

Сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не створює обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства. У межах кримінального провадження питання, пов`язані з правами на частку майна вказаних осіб, мають вирішуватись судом при постановленні вироку.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є тимчасовим заходом, тобто він не є безстроковим, та обмежений строком досудового розслідування, який чітко регламентований статтею 219 КПК України, а тому походження грошових коштів, вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_14 , повинно бути з`ясовано під час досудового розслідування.

Посилання апелянта на те, що вона не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на її грошові кошти суперечить нормам чинного законодавства, апеляційний суд визнає необґрунтованим, оскільки ч.3 ст.170 КПК України передбачено можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, з метою збереження речових доказів.

Колегія суддів також визнає безпідставними доводи апелянта, що до матеріалів клопотання не додано постанову про призначення групи слідчих, копії протоколу обшуку, що позбавляє суд та сторону захисту можливості перевірити правомірність проведення вилучення саме учасником даної слідчої групи.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим долучено до клопотання про накладення арешту на майно копію протоколу обшуку від 13.07.2023р. за місцем проживання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.13-19).

Відсутність в матеріалах провадження постанови про призначення групи слідчих, на переконання колегії суддів на висновки слідчого судді не впливають. Питання законності призначення групи слідчих в суді першої інстанції не заявлялося та вирішувалося.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України, як і створені всі умови для реалізації права на захист та доступу до суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

При цьому, слід зауважити, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2023 року в частині накладення арешту на грошові кошти в загальній сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :