Справа № 305/979/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.07.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/277/23, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 (далі - прокурор), у кримінальному провадженні №0000218, відомості про кримінальне правопорушення в якому 08.05.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками передбаченого ст. 198 КК України кримінального правопорушення, про арешт майна: вантаж, який знаходиться у причепі марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у вигляді коробок та каністр з побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальною вагою 22,8 тонни.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 09 травня 2023 року до слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000218, внесеному 08.05.2023 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, про накладення арешту на майно: вантаж, який знаходиться у причепі SCHWARZMUELLER з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у вигляді коробок та каністр з побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальною вагою 22,8 тонни. З клопотання убачається, що майно було вилучене під час проведення огляду місця події у період із 19.00 год до 20.00 год, 07.04.2023Ю біля КПП поліції у с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, зокрема було вилучено автомобіль марки«VOLVO» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом марки «SCHWARZMUELLER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, відповідно, вантаж. Вилучений автомобіль з причепом та вантажем постановою слідчого від 08.05.2023 визнано речовими доказами. Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації, виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а саме вантаж у вигляді коробок та каністр з побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальна вага яких 22,8 тонни, що знаходиться у причепі марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який був вилучений під час огляду. 09.05.2023 до Тячівської окружної прокуратури надійшло для погодження клопотання слідчого про накладення арешту на все вилучене майно, зокрема на автомобіль, причеп та вантаж, однак того ж дня прокурором частково відмовлено у задоволенні такого клопотання, оскільки відсутні підстави для накладення арешту на транспортні засоби. Клопотання зі зміненими вимогами слідчим до слідчого судді не подано. За таких обставин, прокурор 09.05.2023 подав до слідчого судді клопотання самостійно. З огляду на наведене, прокурор просить накласти арешт із забороною користування, відчуження та розпорядження на тимчасово вилучене майно, а саме на вантаж, який знаходиться у причепі марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у вигляді коробок та каністр з побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальною вагою 22,8 тон. Просить клопотання задовольнити.

В ухвалі слідчий суддя вказує на те, що під час розгляду клопотання було встановлено, що органом досудового розслідування не дотримані ані вимоги КПК України, ані вимоги Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, на переконання слідчого судді, клопотання не містить даних в обґрунтування правових підстав арешту майна, а ґрунтується лише на припущеннях слідчого та прокурора. Слідчий суддя встановив, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучено 07 травня 2023 року, у період часу з 19 години 00 хвилин до 20 годину 00 хвилин. Натомість, з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся 09 травня 2023 року, тобто з порушенням строку передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, що є самостійною підставою для негайного повернення майна його власнику. Слідчим суддею встановлено, що огляд місця події відбувся до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, згідно витягу з ЄРДР, який долучений прокурором до матеріалів клопотання, відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР лише 08.05.2023 об 19:15 год, тобто з порушенням строків визначених ч. 3 ст. 214 КПК України, відповідно до якої у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведено огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки «VOLVO» реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 причіп марки «SCHWARZMUELLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровані за ОСОБА_6 , якими користувався та володів на момент огляду водій ОСОБА_7 . Згідно з товарно-транспортною накладною №ВМ0000020 від 05.05.2023, замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем вантажу є ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес». Пункт навантаження є м. Виноградів Закарпатської області, пунктом розвантаження є м. Одеса. Найменування вантажу вказане у даній накладній, як «нестандартний формат». Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що власником товару - прального порошку, який перевозив ОСОБА_7 автомобілем марки «VOLVO» реєстраційний номер НОМЕР_2 у причіпі марки «SCHWARZMUELLER» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ФОП ОСОБА_8 . Також слідчим суддею встановлено, що для відправлення товару з м. Виноградів у м. Одеса ФОП ОСОБА_8 скористався послугами сертифікованого поштового перевізника - ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес». З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що органом досудового розслідування не надано достатніх і належних доказів, які підтверджують обставини, на які прокурор посилається у клопотанні про арешт майна, до того ж, клопотання подано з порушенням строків встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України, тому, на переконання слідчого судді, вищенаведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, вважає, що судове рішення підлягає скасуванню. Зазначає, що вказане у клопотанні майно, згідно зі ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тому виникла необхідність у накладенні на нього арешту. Звертає увагу на те, що слідчим суддею не взято до уваги, що згідно з даними, які містяться у листі №16581 від 10.05.2023 компанії, яка є власницею торговельних марок побутової хімії, що знаходились у вантажі та які вилучено у кримінальному провадженні, їх фасування у ємкості, в яких вони виявлені - не здійснюється, тому можливе їх фальсифікування. Щодо подання клопотання прокурором 09.05.2023, на переконання апелянта, вказана обставина не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання. Звертає увагу на те, що жодних документів на підтвердження права власності на вилучене майно ОСОБА_8 до органу досудового розслідування не подавав, тому його право власності на майно не підтверджене. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно: вантаж, який знаходиться у причепі марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у вигляді коробок та каністр з побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальною вагою 22,8 тонни із забороною користування, відчуження та розпоряджання цим майном.

Заслухавши доповідь судді про зміст ухвали, вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторін кримінального провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони кримінального провадження повідомлені належним чином і даних про поважність причин їх неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від них не надходило.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги наступне.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000218 за ст. 198 КК України (вантаж, який знаходиться у причепі SCHWARZMUELLER з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у вигляді коробок та каністр із побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальною вагою 22,8 тонни), слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладені в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання і постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Так, слідчим суддею вірно встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , причіп SCHWARZMUELLER реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровані за ОСОБА_6 , якими користувався та володів на момент огляду водій ОСОБА_7 .

Згідно з товарно-транспортною накладною №ВМ0000020 від 05.05.2023, замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем вантажу є ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес». Пункт навантаження є м. Виноградів Закарпатської області, пунктом розвантаження є м. Одеса. Найменування вантажу вказане у даній накладній, як «нестандартний формат».

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що власником товару - прального порошку, який перевозив ОСОБА_7 автомобілем марки VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_2 у причіпі SCHWARZMUELLER реєстраційний номер НОМЕР_1 є ФОП ОСОБА_8 .

Також слідчим суддею встановлено, що для відправлення товару з м. Виноградів у м. Одеса ФОП ОСОБА_8 скористався послугами сертифікованого поштового перевізника - ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес».

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги положення ст. ст. 94, 132, 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких прокурор вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку тому факту, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучено 07 травня 2023 року, у період часу з 19 години до 20 годину, а з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся 09 травня 2023 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, що є самостійною підставою для негайного повернення майна його власнику.

При цьому, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги доводи про те, що огляд місця події відбувся до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а відповідно до витягу з ЄРДР, який долучений прокурором до матеріалів клопотання, відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР лише 08.05.2023 об 19:15 год, тобто з порушенням строків, визначених ч. 3 ст. 214 КПК України, відповідно до якої у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не надано достатніх і належних доказів, які підтверджують обставини, на які прокурор посилається у клопотанні про арешт майна, до того ж, клопотання подано з порушенням строків встановлених ч.5 ст.171 КПК України, що в свою чергу свідчить про те, що накладення арешту на майно призведе до порушення конституційних прав власника майна.

Разом із тим, апеляційний суд бере до уваги те, що як до клопотання, так і до апеляційної скарги, не додано доказів, які б свідчили про те, що у даному кримінальному провадженні будь-якій особі повідомлено про підозру, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні щодо незаконності походження майна, або що таке одержане кримінально протиправним шляхом і є предметом вчинення кримінального правопорушення, необхідності арешту майна, не обґрунтовано підстав та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України і таких не встановлено протягом судового розгляду.

При цьому, органом досудового розслідування не надано будь-яких даних про те, що ним з`ясовувались питання, пов`язані з незаконним походженням майна.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що факт перевезення майна на транспортному засобі, на даний момент не свідчить про існування правових підстав для накладення арешту на майно.

Тому, апеляційний суд вважає, що тимчасово вилучене майно, не підтверджує зазначених у клопотанні обставин, що в свою чергу, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що органом досудового розслідування не доведено зазначених у клопотанні обставин, а це ставить під сумнів відповідність майна, про яке в ньому йдеться, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що органом досудового розслідування не наведено достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтовано мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно з даними, які містяться у листі № 16581 від 10.05.2023 компанією, яка є власницею торговельних марок побутової хімії, що знаходились у вантажі та які вилучено у кримінальному провадженні, їх фасування у ємкості, у яких вони виявлені - не здійснюється, тому можливе їх фальсифікування, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені жодними доказами, а відповідно і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Як такі, що жодним чином не впливають на висновки слідчого судді про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також про те, що жодних документів на підтвердження права власності на вилучене майно ОСОБА_8 до органу досудового розслідування не подавав, тому його право власності не підтверджене.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що подання клопотання прокурором 09.05.2023 не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Тому, наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а органом досудового розслідування не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що клопотання про необхідність накладення арешту на майно із метою збереження речових доказів, є необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких прокурор вніс клопотання.

При цьому, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано і відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, а також вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно, з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого, підозрюваного чи їхніх захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх; що прокурор, не з`явившись на розгляд клопотання позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів як клопотання, так і апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000218, відомості про кримінальне правопорушення в якому 08.05.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, про арешт майна: вантаж, який знаходиться у причепі марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у вигляді коробок та каністр з побутовою хімією (миючі засоби та пральні порошки), оповитих поліетиленовою плівкою та складених на 30 піддонах, загальною вагою 22,8 тонни, - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: