печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах SIA «Vivva M», «SIA «AAMG», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах SIA «Vivva M», «SIA «AAMG», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2023 року, в межах кримінального провадження № 0000636.

Клопотання мотивоване необгрунтованістю подальшого арешту корпоративних права та статутного капіталу у вигляді грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОТІК» () у сумі 5 050 000, 00 гривень та вважають, що подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, додатково зазначив, що постанова слідчого від 11.07.2022 стосується лише визнання статутного капіталу ТОВ «Зотік» речовим доказом, однак вона взагалі не містить будь-яких відомостей про корпоративні права ТОВ «Зотік», при накладенні арешту не встанолено осіб, яким належать корпоративні права у ТОВ «Зотік». Окрім того, після накладення 07.03.2023 року ухвалою Київського апеляційного суду арешту, виникли нові обставини, а саме наказом Міністерства юстиції України від 09.03.2023 № 639/7 (копія додається) у задоволенні скарг ГСУ НП України від 10.02.2023 відмовлено повністю та спростовані твердження сторони обвинувачення щодо порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 під час проведення 13.01.2023 реєстраційної дії, що було по суті головним аргументом стосовно доведення ризиків відчуження корпоративних прав. Також, просив звернути увагу на те, що перебування військовослужбовців збройних формувань рф не свідчать про будь-яку протиправну діяльність українських підприємств або їх керівників, оскільки такі події були обумовлені окупацією території с. Рівнопілля Чернігівського району Чернігівської області. При цьому очевидці тих подій повідомили, що військова техніка зс рф або інших збройних формувань рф на території ТОВ «Зотік» не базувалась, а всі контакти з окупантами були вимушеними та відбулись під загрозою застосування зброї, окрім того накладення арешту блокує діяльність підприємства.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що кінцевий бенефіціар є громадянином рф, ухвалою Київського апеляційного суду встановлено, що корпоративні права та статутний капітал є речовими доказами. Окрім того, після скасування попереднього арешту на корпоративні права ТОВ «ЗОТІК», до складу його власників було внесено зміни, шляхом виведення громадянина рф. Додатково зазначив про перебування об`єктів нерухомості ТОВ «Зотік» в іпотеці компанії US Boston Investment Corporation, яке контролюється ОСОБА_7 - президентом «Delfin Group Russia».

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 надав письмові заперечення на доводи прокурора, зокрема зазначив, що перебування об`єктів нерухомості ТОВ «Зотік» в іпотеці у US Boston Investment Corporation не має жодного відношення до арешту корпоративних прав та статутного капіталу. Питання щодо арешту нерухомості вже вирішено ухвалою від 26.01.2023 у справі № 757/2511/23-к, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2023 - відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про арешт, та ухвалою від 23.02.2023 у справі № 757/6825/23-к (не оскаржувалась) - також відмовлено у задоволенні клопотання про арешт.

Ззаслухавши думку представника власника майна, прокурора, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, документи, що долучено учасниками кримінального провадження у судовому засідання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000636 від 26.05.2022 за фактами провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, вчинених організованою групою, за ч. 4 ст. 111-1, ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2023 року скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року та постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт на корпоративні права та статутний капітал у вигляді грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОТІК» () у сумі 5 050 000, 00 гривень в межах кримінального провадження № 0000636.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя, суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, заходи забезпечення кримінального провадження завжди пов`язані із застосуванням примусу у кримінальному процесі. Процесуальний примус у кожному конкретному випадку застосовується у контексті мети, способів, підстав та умов для застосування конкретних заходів примусу.

Клопотання прокурора, яке слугувало підставою арешту майна заявника, мотивоване тим, що накладення арешту на вказане майно є необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Статтею 84 КПК України імперативно передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Так, ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2023 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва та постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт на корпоративні пава та статутний капітал ТОВ "ЗОТІК", з метою забезпечення збереження майна як речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 11.07.2022 року статутний капітал ТОВ «ЗОТІК» у вигляді грошових коштів Товариства у сумі 5 050 000, 00 грн. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, слідчим у постанові не обґрунтовавано, у чому полягає відповідність такого капіталу визначеним ст. 98 КПК України критеріям речових доказів, посилання в постанові від 11.07.2022 на те, що майно є стартовим капіталом підприємства не свідчить про наявність у нього ознак речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки статутний капітал є сукупністю вартості вкладів учасників юридичної особи, що є поняттям не матеріальним та існує у вигляді вартості вкладів учасників, а не у вигляді грошових коштів а тому існують обґрунтовані сумніві що вказане може бути речовим доказом.

Окрім того, висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна певним ознакам речового доказу має бути зроблений в тексті відповідного процесуального документа із зазначенням мотивів прийнятого рішення з метою можливості слідчим суддею зробити висновок про відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України. Поряд із цим корпоративні права ТОВ «ЗОТІК» не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, вказане підтверджено прокурором у судовому засіданні, відтак вказане майно не набуло статусу речового доказу, а тому відсутні правові підстави збереження арешту на корпоративні права саме з метою збереження речового доказу, а іншої мети прокурором не зазначалося.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів прокурора щодо незаконності здійснення реєстраційних дій про внесення змін до складу власників ТОВ «ЗОТІК» з метою відчуження корпоративних прав, оскільки вбачається, що наказом Міністерства юстиції України від 09.03.2023 № 639/7, у задоволенні скарг ГСУ НП України від 10.02.2023 відмовлено, та встановлено, що реєстраційна дія, проведена 13.01.2023 державним реєстратором Макіївської сільської ради ОСОБА_8 щодо ТОВ «Зотік», відповідає законодавству у сфері державної реєстрації. Слідчий суддя приймає до уваги те, що вказане рішення МЮУ було прийняте після постановлення Київським апеляційним судом 07.03.2023 року ухвали про накладення арешту на майно ТОВ «ЗОТІК», не було відомо суду та, відповідно, не могло бути врахованим при прийнятті вказаного рішення.

Також, матеріалами справи спростовано твердження прокурора про належність у В. Воробйової, яка є однією із засновників ТОВ «ЗОТІК», громадянства Республіки Білорусь, а саме копією паспорту Латвійської Республіки, а також встановено, що ОСОБА_9 , на противагу доводів прокурора, не є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ЗОТІК», а таким є резидент Латвійської Республіки - ОСОБА_10 , що підтверджується належними доказами.

Відомості, на які посилається прокурор у запереченнях при доведенні зв`язку ТОВ «Зотік» з «Delfin Group», є не актуальним, оскільки датуються 2020-2021 роками, після чого КБВ ТОВ «Зотік» не змінився. Доводити зв`язок ТОВ «Зотік» з «Delfin Group» через колишнього бенефіціара ТОВ «Зотік» не релевантно.

Перебування об`єктів нерухомості ТОВ «Зотік» в іпотеці у US Boston Investment Corporation не стосується арешту корпоративних прав та статутного капіталу у вказаному кримінальному провадженні.

Окрім того, питання щодо арешту нерухомості вже вирішено ухвалою від 26.01.2023 у справі № 757/2511/23-к, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2023, а саме відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про арешт, та аналогічно ухвалою від 23.02.2023 у справі № 757/6825/23-к, - також відмовлено у задоволенні клопотання про арешт.

Виходячи з даних, що здобуті під час розслідування кримінального провадження, а також тієї обставини, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що подальше збереження арешту майна не є доцільним, а наведені вище посилання прокурора лишилися не спростованими. Крім того, таке обтяження є не співрозмірним з метою та завданнями кримінального провадження в межах якого здійснюється досудового розслідування, а подальше збереження арешту майна буде втручанням у господарську діяльність підприємства.

З огляду на викладене, враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309,372, 376, 532 КПК України слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2023 року (справа №757/2507/23-к), а саме на корпоративні права та статутний капітал у вигляді грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОТІК» () у сумі 5 050 000, 00 гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя