Провадження № 11-сс/4823/409/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_10 про накладення арешту на вилучене майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000084 від 01 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone XS Mах» із сім-картою мобільного оператора з номером НОМЕР_1 та 3 аркуші паперу формату А4, на яких містяться копії сторінок військового документа виданого на ОСОБА_11 , транспортний засіб «Porshe Cayenne» 3598(2013) д.н.з. НОМЕР_2 чорного кольору та ключами від нього, грошові кошти у загальній сумі 2147 гривень та картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , яке належить ОСОБА_9 із забороною права відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що речі, зазначені у клопотанні слідчого, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, використовувалися у злочинній діяльності, можуть містити відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, і відповідає критеріям, встановленим у ст.98 КПК України; враховуючи санкцію статті ч. 3 ст. 332 КК України, яка передбачає конфіскацію майна, з метою збереження речових доказів, а також забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке майно підлягає арешту, а клопотання задоволенню.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна і повернути вказане майно. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею при накладенні арешту на автомобіль не було враховано, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_12 , а тому накладений арешт порушує Конституційні права ОСОБА_13 на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вважає, що майно, на яке накладено арешт не є об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального, а тому не відповідають критеріям, зазначеним у ст.. 98 КПК України і слідчим суддею не вказано для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення має значення вилучене майно. Захисник також переконаний, що неповідомлення захисника та іншого власника майна про розгляд, мало істотне значення, оскільки не дало змоги навести аргументи на користь своєї позиції, що спричинило протиправне обмеження права власності на майно та істотного порушення процесуального закону.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000084, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, а також забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Відносно посилання в апеляційній скарзі про проведення розгляду в суді першої інстанції без участі власника майна та його захисника, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу, однак враховуючи передбачену КПК України можливість оскарження ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, апеляційний суд зазначає, що право на захист було поновлено шляхом розгляду апеляційної скарги і наведена обставина не є причиною для скасування по суті правильного рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, а тому розгляд клопотання у відсутність власників майна не є підставою для скасування арешту майна.

Також, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000084 від 01 квітня 2023 року, яке належить ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4