Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/517/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у м. Кропивницькому Кіровоградської області, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11 вересня 2023 року.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - залишено без задоволення.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11 вересня 2023 року.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що існують ризики впливу ОСОБА_7 на іншого обвинуваченого і свідків та продовження злочинної діяльності.

Запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить належної поведінки ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, місцевий суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.07.2023, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_7 досить тривалий час перебуває в умовах позбавлення волі, тому є підстави змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або визначити заставу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Вказані вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Місцевим судом під час розгляду кримінального провадження № 0000244 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

На переконання колегії суддів, у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний злочин.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років, офіційно не працює, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі, перешкоджати кримінальному провадженню, так як може незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину.

Враховуючи викладене, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Також, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, місцевий суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, правильно не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

Істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 395, 405, 406, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 -залишити без змін.

Ухвалає остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4