Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/918/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000075 від 14.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна вилученого у ході огляду місця дорожньо -транспортної пригоди від 14.04.2023 року, а саме:

- автомобіля марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном;

- сідлового тягача марки VOLVO FH 460, державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричепу марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номерний знак НОМЕР_3 , користувачем яких є ОСОБА_5 та які на праві власності належать ОСОБА_6 шляхом тимчасового позбавлення права останніх на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить його задоволити у повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати клопотання без його участі. Подане клопотання підтримує повністю та просить задоволити.

Власник майна ОСОБА_6 та користувач майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що 13.04.2023 року, близько 22 год. 40 хв., водій автомобіля марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , рухаючись по автодорозі Київ Ковель Ягодин, зі сторони м. Рівне в напрямку м. Коростень, на 216 км., допустив зіткнення з автопоїздом у складі сідлового тягача марки VOLVO FH 460, державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці.

За даним фактом слідчим відділенням ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області 14.04.2023 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0000075. Попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 286 КК України.

14.04.2023 року в ході проведення огляду місця дорожньо транспортної пригоди було виявлено та вилучено автомобіль марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 та сідловий тягач марки VOLVO FH 460, державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номерний знак НОМЕР_3 .

В ході досудового розслідування встановлено, що вилучений автомобіль марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 перебував у користуванні ОСОБА_7 .

Також, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 сідловий тягач марки VOLVO FH 460, державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричіп марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номерний знак НОМЕР_3 на праві приватної власності належать ОСОБА_6 . Користувачем вказаних транспортних засобів є ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 17.04.2023 року вилучені в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди 14.04.2023 року автомобіль марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 та сідловий тягач марки VOLVO FH 460, державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номерний знак НОМЕР_3 визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000075 від 14.04.2023 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що на думку слідчого існують всі правові підстави для накладення арешту на вилучене в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди 14.04.2023 року майно, яке в подальшому буде досліджено та оцінено органом досудового розслідування відповідно до вимог ст. 94 КПК України та буде прийнято законне процесуальне рішення у розумні строки.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права (пункт 1 частина 1 статті 7 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 8 КПК України).

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (абзац 3 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Частиною першою статті 170 КПК України поняття арешту майна визначено як тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому разі арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У § 44 рішення Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013 (заява № 57404/08) ЄСПЛ наголошує, що для того щоб втручання було сумісним із положенням першого речення частини першої статті 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального (суспільного) інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати «справедливий баланс» між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, § 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого - тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, § 75).

Слідчим суддею встановлено, що вилучене майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Окрім того, слідчим у достатній мірі наведено наявність підстав, які можуть свідчити про те, що вказане майно може містити на собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На даному етапі слідчий суддя вважає використання вказаного майна як доказу в кримінальному провадженні цілком можливим, у зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав вважати, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також забезпечення проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження зазначеного майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідне накладення арешту на це майно.

Враховуючи принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про арешт майна з метою збереження речових доказів з підстав, зазначених у клопотанні, відповідає вимогам процесуального закону, а відтак підлягає задоволенню.

Слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ст. 174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000075 від 14.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задоволити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди 14.04.2023 року, а саме:

- автомобіль марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном;

- сідловий тягач марки VOLVO FH 460, державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричіп марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номерний знак НОМЕР_3 , користувачем яких є ОСОБА_5 та які на праві власності належать ОСОБА_6 шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1