н/п - 1кп/953/117/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинуваченого ОСОБА_16 ,

захисника адвоката ОСОБА_17 ,

потерпілого ОСОБА_18 ,

представника потерпілого ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.03.2018 року за № 0001343 відносно

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомовка, Краснокутського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не судимого, не працюючого, не одруженого, зареєстрований: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_16 обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, 16.03.2018 року, приблизно о 14:00 годині, ОСОБА_16 , діючи умисно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно зробивши дублікат ключів, незаконно проник до складського приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав чуже майно, належне потерпілому ОСОБА_18 , попередньо викликавши вантажний автомобіль, в який погрузив вищевказаний товар, а саме покришки для скутерів ТМ «GAMA» в загальній кількості 50 шт., вартістю - 16950 грн. та камери для скутерів ТМ «MOTORCYCL original tube WINNER» в загальній кількості 2425 шт., вартістю - 126100 грн., а всього загальною вартістю 143050 грн., відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи №284 від 15.08.2018. Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_18 , ОСОБА_16 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_18 матеріальні збитки на вищевказану суму.

Дїї ОСОБА_16 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

Обвинуваченим ОСОБА_16 під час розгляду справи своєї провини у інкримінованому кримінальному правопорушенні за ч.3 ст. 185 КК України не визнається.

В судовому засіданні ОСОБА_16 просив його виправдати, пояснення щодо обставин справи не надав.

В судовому засіданні досліджені докази, які сторона обвинувачення поклала в основу обвинувачення ОСОБА_16 , об`єм та порядок дослідження яких встановлено у відповідності до ч.1 ст.349 КПК України, а саме:

- заяву ОСОБА_20 від 23.03.2018 року до поліції про прийняття заходів до працівника складу на ім*я Женя, який працював та допустив розтрату, сума збитків уточнюється. (а.с. 163 т.1)

- відомості щодо інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 28.03.2018 року на орендованому складі за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено, що нестача товару складає 877675 грн. (а.с. 164-166 т.1).

- договори оренди ФОП ОСОБА_18 павильону на торговому центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 03.11.2015, 01.09.2017. (а.с. 172-173 т.1).

- відомості, що викладені у договорі комісії на реалізацію товарів від 17.10.2017 року та акту прийняття ОСОБА_18 та передачі товарів (покришки, камери для мопедів) на реалізацію до 17.10.2018 року, з переліком товарів (23 найменувань) на загальну суму 967500 грн. (а.с. 167-172 т.1).

- висновок судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року, де вказано, що загальна ринкова вартість об*єктів дослідження за показаннями ОСОБА_21 щодо викраденого в нього майна складає 2008921 грн., станом на 16.03.20218 року. (а.с. 184-203 т.1).

- протокол пред*явлення особи для впізнання від 15.06.2018 року свідку ОСОБА_22 , який із 4 пред*явлених осіб впізнав ОСОБА_23 , якого бачив, коли привіз товар на Центральний ринок в м. Харкові та який приймав товар. (а.с. 174-177 т.1).

- заява ОСОБА_18 про залучення відеоматеріалів з ТЦ «Барабашова» за 16.03.2018 року та 23.03.2018 року, протокол огляду слідчим від 20.06.2018 року відеозапису, диск з відеозаписом, фото таблиця, постанова слідчого СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області від 20.06.2018 року про визнання речовим доказом. (а.с. 178-181 т.1).

- протокол огляду предметів від 18.10.2018 року, а саме відеозапису за адресою: м. Харків, ТЦ «Барабашова» від 16.03.2018 року в 14-05, де вказано, що на відеозапису зафіксовано, що два чоловіка знаходяться біля гаражів, після чого під*зжає мікроавтобус, виходить з нього чоловік ( ОСОБА_22 ), відчиняє двері автомобіля, чоловіки загружають до мікроавтобусу мішки білого кольору (приблизна кількість 83 шт.) та упаковки з шинами (приблизна кількість шин - 50 шт.), після чого сідають у автомобіль та від`їжджають. (а.с. 205-206 т.1).

- постанова про визнання речовими доказами від 18.10.2018 року (диски з відеозаписами). (а.с. 207 т.1).

- розпечатка викликів таксі (а.с. 211 т.1).

- протокол пред*явлення особи для впізнання від 18.10.2018 року свідку ОСОБА_22 , який із 4 пред*явлених осіб впізнав особу під номером №3, якого бачив 16.03. на замовлення ТЦ «Барабашова» та який вантажив товар до його автомобіля. Довідки про те, яка особа була впізнана свідком з зазначенням ФІО немає. (а.с. 208-209 т.1).

- протокол пред*явлення особи для впізнання від 21.11.2018 року свідку ОСОБА_24 , який із 4 пред*явлених осіб впізнав особу під номером №2 ( ОСОБА_16 ), який робив замовлення на ТЦ «Барабашова» 23.03.2018 та не загружав товар. (а.с. 212-214 т.1).

- протокол пред*явлення особи для впізнання від 21.11.2018 року свідку ОСОБА_22 , який із 4 пред*явлених осіб впізнав особу під номером №2 ( ОСОБА_16 ), який робив замовлення на ТЦ «Барабашова», по приїзду загружав товар до мікроавтобуса. (а.с. 215-217 т.1).

Також, в судовому засіданні були допитані потерпілий та свідки, заявлені стороною обвинувачення.

Так, потерпілий ОСОБА_18 пояснив в судовому засіданні, що працював на ринку «Барабашово» в м. Харкові та реалізовував товар покришки та камери для скутерів, які зберігались на складі за адресою м. Харків, вул. Карінська, 29. Він цей товар брав на реалізацію з м. Одеса, оформлював за договором для реалізації і вів облік щодо проданого товару та який залишився. Троцького знав з вересня 2017 року, оскільки той допомагав йому та іншим на ринку. Йому довіряли ключі від складу, коли давали завдання принести товар зі складу до місця реалізації. Вказував, що ОСОБА_25 напевно зробив дублікати ключів від складу, оскільки по п*ятницях, коли ринок не працював, ОСОБА_25 відкривав склад та поцупляв його товар, без дозволу. Був епізод, коли 22 або 23 березня 2018 року ОСОБА_25 відкрив склад та почав грузити товар в автобус, однак його родичі помітили це та змусили повернути товар на склад. Також, родичі забрали у Троцкого ключі та подзвонили йому. Троцький його запевняв, що все відшкодує. Потім, він оглянув камери відео спостереження та побачив, що ОСОБА_25 впродовж одного місяця 4 рази приходив, відкривав склад, загружав товар в таксі, яке сам викликав. Поліцію щодо крадіжки товару викликав ОСОБА_26 , оскільки його в цей час не було в місті, однак стверджує, що вкрадений товар його, потім він також написав заяву до поліції і інвентаризацію щодо вкраденого товару також проводив. Вкрали в нього товару набагато більше, і з тією сумою, що вказано в обвинувальному акті він не зовсім згоден. Пред*явив позовні вимоги до обвинуваченого про відшкодування майнових збитків у вигляді вкраденого товару на суму 877675 грн. та 15000 грн. моральної шкоди, які і просить стягнути з ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_25 знає з вересня 2017 року, коли той прийшов працювати на ринок «Барабашово» в м. Харкові. Вони з ним товаришували, ОСОБА_25 дзвонив йому дуже часто. В п*ятницю на початку 2018 року він заїхав на склад і побачив, що стоїть автомобіль таксі 3040 завантажений товаром зі складу, який завантажував в автомобіль ОСОБА_25 . Власника товару ОСОБА_28 не було, а був тільки ОСОБА_25 , який йому дізнався, що краде товар і пообіцяв все відпрацювати, прохав не заявляти в поліцію. Він у ОСОБА_25 забрав ключі від складу і звідкіля вони в нього з*явилися не знає, змусив повернути товар, який вже був завантажений у автомобіль знов до складу, закрив склад та подзвонив ОСОБА_28 . ОСОБА_28 не було в місті і він подзвонив ОСОБА_26 , щоб написати заяву в поліцію. Потім він разом з іншими дивився відео з камер відео спостереження і побачив, що це був не єдиний випадок, коли ОСОБА_25 викрадав товар зі складу. Після цих подій з Троцьким не спілкується.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що в березні 2018 року, йому подзвонив ОСОБА_30 та зказав, що хоче приїхати в п*ятницю, аби поремонтувати мотоцикл, та сказав, що хоче заїхати на склад. Потім в п*ятницю подзвонив ОСОБА_30 та повідомив про те, що бачив, як ОСОБА_25 завантажував товар зі складу до автомобіля таксі. На його питання ОСОБА_25 відповів, що краде товар. ОСОБА_30 попросив його приїхати та написати заяву до поліції, оскільки ОСОБА_28 не було в місті в той день. Пам*ятає, що в заяві про злочин написав, що ОСОБА_25 вкрав товар у ОСОБА_28 . В інвентаризації приймав також участь разом з ОСОБА_28 та рахували товар, якого немає та який залишився.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що є водієм таксі 3040 і в березні 2018 року було замовлення «перевозка товару з ринку ОСОБА_31 на Центральний ринок». Через службу 20-40 замовлення було прийнято. Машину було подано завчасно, вийшли зустрічати двоє хлопців. Показали куди становитися на завантаження, обвинувачений ОСОБА_25 був всередині складу, а його товариш був зовні. Він заїхав заднім ходом, під*їхав до невеликого складу. Товар у автомобіль завантажував обвинувачений. Коли завантажився товаром, разом з обвинуваченим та його товаришем поїхали на вигрузку на Центральний ринок. По дорозі, товариш вийшов на перехресті вул. Якіра та Московського проспекту, а він з Троцьким приїхали на вигрузку, до Центрального ринку в м. Харкові. Вигрузили товар на тротуар, обвинувачений з ним розрахувався і він поїхав.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснив, що є водієм вантажного таксі 2040 і навесні 2018 року його викликали на замовлення район Барабашово в м. Харкові, точної адреси не пам*ятає. Коли він під*їхав, його запустили у двір, однак у дворі ходили якісь люди, і вони йому сказали, що нічого завантажувати не будуть, він поїхав. Обвинувачений схожий на ту людину, який робив замовлення та був у дворі того будинку.

Також, в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту була призначена судово-економічна експертиза для вирішення питань: чи підтверджується документально нестача товарно-матеріальних цінностей станом на 16.03.2018 року (дата вчинення злочину), або на 28.03.2018 року (дата інвентаризації) у потерпілого ОСОБА_18 ? Якщо так, та на яку суму?

Дана експертиза проведена не була, оскільки експерту не було надано додаткових матеріалів, а саме: інвентаризаційний опис товару ФОП ОСОБА_33 на 28.03.2018 року; документи обліку (первинні, регістри) ФОП ОСОБА_34 , що містять відомості про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу; договір, на підставі якого здійснювались фінансово- господарські взаємовідносини між ФОП ОСОБА_20 та ФОП ОСОБА_35 о.

За клопотанням сторони захисту також був допитаний свідок ОСОБА_36 , який пояснив порядок роботи обвинуваченого на ринку ТЦ «Барабашова».

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Зокрема, відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Оцінивши сукупність зібраних та наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні складу кримінального правопорушення, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_16 за ч.3 ст. 185 КК України, а саме, що він скоїв 16.03.2018 року таємне викрадання чужого майна (крадіжку) ОСОБА_18 загальною вартістю 143050 грн., поєднане з проникненням у приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Це положення передбачено й пунктом 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

Також однією із засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Надані стороною обвинувачення докази таким критеріям не відповідають, оскільки містять сумніви, що виключають можливість прийняття рішення поза розумними сумнівами про винуватість обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доказів, що беззаперечно, поза будь-якими сумнівами доводять винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення не надано.

Обвинувачення повинно довести кожний факт, пов`язаний із злочином, щоб не існувало жодної розумної підстави для сумнівів. Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувачення по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Під час розгляду даної кримінальної справи обвинувачений ОСОБА_16 в судовому засіданні категорично заперечував свою причетність до вказаного кримінального правопорушення, позовні вимоги про відшкодування майнових збитків не визнав.

Стороною обвинувачення під час розгляду справи не спростовані зазначені доводи з боку обвинуваченого та захисту.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року з наступними змінами, виправдувальний вирок постановлюється у випадках:

- за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діями, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настання яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки, що настали в результаті дій особи, яким заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо;

- за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке сталось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки;

- відсутні інші умови, за яких діяння визначається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо);

- діяння вчинено у стані необхідної оборони або крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину;

- підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину;

- підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність;

- за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але дослідженні судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Згідно п. 23 зазначеної постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип призумції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain).

Стаття 185 КК України передбачає відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з кваліфікуючими ознаками за ч.2 повторність, та вчинення за попередньою змовою групою осіб, а за ч.3 - поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, або що завдало значної шкоди потерпілому.

Об`єктивна сторона крадіжки полягає у незаконному, безоплатному вилученні чужого майна поза волею власника, та вважається закінченою з моменту вилучення майна і наявності реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним. Із суб*єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, з корисливим мотивом та корисливою метою.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України та надаючи оцінку всім представленим доказам сторони обвинувачення, суд приходить до наступного.

Так, під час досудового розслідування слідчим та прокурором в обвинувальному акті вказано про те, що кримінальним правопорушенням від 16.03.2018 року потерпілому ОСОБА_18 , з проникненням у сховище за адресою: АДРЕСА_2 , завдано матеріальну шкоду від крадіжки товарів у розмірі 143050 грн.

Звертаючись з позовними вимогами до суду про відшкодування матеріальних збитків від злочину ОСОБА_18 вказує на те, що йому причинено майнову шкоду від крадіжки товарів на загальну суму 877675 грн.

Стороною обвинувачення на підтвердження заподіяної шкоди та її розміру надано до суду висновок судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року, де вказано, що загальна ринкова вартість об*єктів дослідження за показаннями ОСОБА_21 щодо викраденого в нього майна складає 2008921 грн., станом на 16.03.20218 року.

За наданими стороною обвинувачення в якості доказів щодо розміру майнової шкоди актом про результати проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 28.03.2018 року комісією у складі ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 зроблено висновок про наявність нестачі покришок та камер на загальну суму 877675 грн. та 408625 грн. (а.с. 165-166 т.1).

Відповідно до п.7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого 02.09.2014 № 879 Наказом Мінфіна України, проведення інвентаризації є обов`язковим у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства.

За п.1, п.2 розділу ІV Положення висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам.

Матеріали інвентаризації вважаються повними, якщо в їх складі є: накази або розпорядження про проведення інвентаризації та склад інвентаризаційної комісії, порівняльні відомості або акти наслідків інвентаризації, інвентаризаційні описи (акти) про фактичну наявність цінностей у натурі на початок і кінець інвентаризаційного періоду, письмові пояснення матеріально відповідальних осіб щодо наслідків інвентаризації, рішення, протоколи, накази з розгляду і затвердження результатів інвентаризації, підписи матеріально відповідальних осіб про включення ними в звіти на момент інвентаризації усіх прибуткових і видаткових документів та про відсутність у них наявності грошей та документів, що належать підприємству. Вказані матеріали обов*язково додаються до акта документальної ревізії на початок і кінець інвентаризаційного періоду, в якому виявлено недостачу або лишки, при виявленні не облікованих товарів чи матеріалів за всі міжінвентарізаційні періоди.

Між тим, у відомостях за результатами інвентаризації від 28.03.2018 року не міститься даних щодо документів обліку (первинних регістрів) потерпілого ФОП ОСОБА_34 , відомостей про оприбуткування, вибуття та обліковий залишок товару станом на 28.03.2018 року, по якому проведено інвентаризацію та встановлено нестачу.

Призначена судом судово-економічна експертиза для усунення розбіжностей та встановлення розміру майнової шкоди також не була проведена, оскільки потерпілим не було надано експерту додаткових матеріалів на підтвердження розміру завданої йому шкоди та можливості визначення такого розміру, який вказаний у обвинувальному акті, або інший.

З об`єктивної сторони крадіжка є злочином з матеріальним складом, обов`язковим елементами якого є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинним зв`язком між шкодою та таємним викраденням.

Згідно обвинувального акту, потерпілому ОСОБА_18 спричинена майнова шкода від неправомірних дій 16.03.2018 року в розмірі 143050 грн.; згідно акту про результати проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на 28.03.2018 року зроблено висновок про наявність нестачі покришок та камер на загальну суму 877675 грн. та 408625 грн.; за даними судової товарознавчої експертизи № 284 від 15.08.2018 року, загальна ринкова вартість об*єктів дослідження за показаннями ОСОБА_21 щодо викраденого в нього майна складає 2008921 грн., станом на 16.03.20218 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що взагалі сума майнової шкоди за епізодом крадіжки 16.03.2018 року у розмірі 143050 грн., як вказано в обвинувальному акті, не підтверджена належними та допустимими доказами, і усунути ці розбіжності щодо розміру шкоди суд позбавлений можливості.

Також, в обвинувальному акті зазначено, що крадіжку вчинено майна потерпілого ОСОБА_18 , однак на підтвердження належності викраденого майна саме ОСОБА_18 стороною обвинувачення, або потерпілим до суду надано не було.

Так, згідно наданих до суду доказів, ОСОБА_18 17.10.2017 року прийняв на реалізацію товар з описом (23 найменування) на загальну суму 967500 грн., зі строком на 1 рік.

Судом досліджено договір оренди №304938 від 03.11.2015 року павільону на ТЦ «Барабашова» зі строком до 31.12.2015 року, в якому відсутня адреса даного павільону.

Посилання сторони обвинувачення на ті обставини, що в складському приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , було належне потерпілому ОСОБА_18 майно товар, який вказаний у договорі про прийняття на реалізацію від 17.10.2017 року та акту інвентаризації від 28.03.2018 року, не підтверджено належними та допустимими доказами. Одні лише припущення щодо спричинення шкоди потерпілому не можуть бути взяті судом до уваги, а всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого.

Судом враховано і те, що за поясненнями свідків і самого потерпілого, складське приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де за поясненнями потерпілого перебувало його майно, використовувалось і свідком ОСОБА_20 , і потерпілим ОСОБА_18 , та іншими особами.

Також, суд погоджується з доводами захисту, що стороною обвинувачення надано заяву ОСОБА_20 від 23.03.2018 року щодо викрадення в нього майна за адресою: АДРЕСА_2 , яке було зареєстровано та на підставі даної заяви були внесені відомості в ЄРДР за № 0001343.

На підставі вищезазначеного, проаналізувавши всі докази сторони обвинувачення та заперечення сторони захисту, суд приходить до висновку, що належних доказів вартості матеріальної шкоди, яка завдана потерпілому ОСОБА_18 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_16 16.03.2018 року з кваліфікацією за ч.3 ст. 185 КК України суду під час розгляду справи не надано.

Також, посилання в обвинувальному акті на те, що саме ОСОБА_16 , діючи умисно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, незаконно проник до складського приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та звідки таємно викрав чуже майно, належне потерпілому ОСОБА_18 , а саме покришки для скутерів ТМ «GAMA» в загальній кількості 50 шт., вартістю - 16950 грн. та камери для скутерів ТМ «MOTORCYCL original tube WINNER» в загальній кількості 2425 шт., вартістю - 126100 грн., а всього загальною вартістю 143050 грн. є неконкретним, і дані недоліки стороною обвинувачення усунуто під час судового розгляду не було. А тому, всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого і суд зазначає, що доказування не може будуватись на припущеннях.

Так, судом досліджені відеозаписи надані слідчому ОСОБА_18 , в тому числі і з датою 16.03.2018 року, на яких неможливо встановити точно особу обвинуваченого ОСОБА_16 та неможливо визначити точний розмір майна, яке загружається у автомобіль.

Згідно протоколу огляду відеозапису від 18.10.2018 року слідчим зазначається, що до автомобіля загружається мішки білого кольору (приблизна кількість 83 шт) та упаковки з шинами (приблизно кількість шин 50 шт), що є неконкретизованим та позбавляє суд взагалі визначити яке саме майно було викрадено 16.03.2018 року та в якій кількості.

Судом була надана і оцінка всім показанням свідків в судовому засіданні, та зазначаю, що по епізоду 16.03.2018 року, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_16 за ч.3 ст. 185 КК України не надано доказів його причетності до вчиненого, оскільки свідок ОСОБА_22 не може назвати точну дату в березні 2018 року, коли його викликали для перевозки і коли він впізнає Троцького, і дата вчиненого також відсутня під час ним впізнання обвинуваченого в протоколі впізнання осіб за фотознімками від 21.11.2018 року, що трактується судом, як сумніви на користь обвинуваченого. Розпечатка викликів, яка надана стороною обвинувачення в якості доказів (а.с. 211 т.1 ) не містить відомостей щодо їх ідентифікації та відомостей про отримання його слідчим від уповноваженої особи, що свідчить про недопустимість даного доказу за ст. 86 КПК України.

Інші допитані в суді свідки взагалі не надають показання щодо обставин крадіжки саме 16.03.2018 року, а посилання свідків на те, що ОСОБА_16 визнавав свою провину у крадіжці під час їх спілкування є недоречним, також, з відеозаписів з датами 16.03.2018 року неможливо визначити та ідентифікувати особу, яка присутня під час загрузки товару в автомобіль та можливо причетна до крадіжки товару.

Таким чином, суд приходить до висновку, що після розгляду справи та належної і усесторонньої оцінки наданих доказів були вивчені та досліджені усі докази, які маються в матеріалах справи (пояснення свідків, потерпілого, висновки експертизи, протоколи впізнання, відеозаписи) та суд зазначає, що всі ці досліджені судом докази, які надані стороною обвинувачення не підтверджують належним чином та в достатньому обсягу наявність в діях ОСОБА_16 складу інкримінованого правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України за тими обставинами, що викладені у обвинувальному акті та його причетність до крадіжки саме 16.03.2018 року, а усі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є в тому числі рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини у кримінальних справах правило ч.2 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (презумпція невинуватості) вимагає, щоб обов`язок доказування покладався на сторону обвинувачення (справа «Капо проти Бельгії»).

Суд також керується вимогами ст. 22 КПК України, норми якої визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та захисту.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення будь-яких змін обвинувачення відносно ОСОБА_16 не було здійснено. Не було ані стороною захисту, ані стороною обвинувачення подано до суду будь-яких клопотань про проведення додатково експертиз, або про вилучення майна, або про тимчасовий доступ, або інші процесуальні дії в порядку КПК Україні, в тому числі і шляхом проведенні певних слідчих дій, не порушуючи вимоги ст. 22 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 18 та 19 своєї Постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді кримінальних справ мають суворо додержуватись закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Визнати особу винною у вчиненні злочину можливо тільки за умови доведеності її вини. При цьому необхідно мати на увазі, що в силу ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого.

Враховуючи викладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_16 обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка) ОСОБА_18 16.03.2018 року, загальною вартістю 143050 грн., поєднане з проникненням у приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 , не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з чим ОСОБА_16 повинний бути виправданим у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що прокурором в суді не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_16 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України по подіях 16.03.2018 року, що є підставою, визначеною п.3 ч.1 ст.373 КПК України, для ухвалення виправдувального вироку.

Щодо доводів захисника про визнання недопустимих доказів з посиланням на призначення слідчого на підстав доручення, то дані доводи суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновки суду.

Так, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що прийняття рішення керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого не у формі постанови не утворює істотного порушення вимог процесуального закону (ст. 412 КПК України), що може свідчити про те, що досудове розслідування здійснювалось неуповноваженою особою і отримані докази є недопустимими на цих підставах.

Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено не було.

Вивченням особи ОСОБА_16 за представленими даними встановлено, що той раніше не судимий, зареєстрований в Харківській області, не одружений, не працюючий офіційно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду.

Судові витрати за проведення експертизи підлягають віднесенню на рахунок держави.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України - визнати невинуватим та виправдати.

Цивільний позов ОСОБА_18 до ОСОБА_16 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 877675 грн. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. залишити без розгляду.

Речовий доказ (диски з відеозаписом) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати за проведення експертизи в розмірі 715 грн. підлягають віднесенню на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручається прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий -