Провадження №1-кп/193/123/23
У Х В А Л А

іменем України

22 вересня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Володимирівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого офіційно механізатором СФГ «Юміс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно вимог ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимостей,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2023 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000117 від 28.01.2023 відносно ОСОБА_4 про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2023 призначено підготовче судове засідання на 22.09.2023 на 14 год.00 хв.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 25.09.2023, з тих підстав, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не відпали та не змінились, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність ризиків обґрунтував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину внаслідок якого настала смерть людини, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від суду; оскільки ОСОБА_4 мешкає неподалік від свідків, тому існує ризик того, що обвинувачений буде незаконно впливати на потерпілих та свідків, які судом ще не були допитані. До того ж ОСОБА_4 не позбавлений права керування транспортними засобами, а тому може вчиняти інші кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Захисники просили відмовити в задоволенні цього клопотання прокурора та змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який, зокрема у вигляді домашнього арешту. Пояснили, що обвинувачений має постійне місце проживання за яким він утримував підсобне господарство та свійських тварин (птицю, корову, свиню, тощо) має постійне і офіційне місце роботи у СФГ «Юміс», де він до цих пір перебуває на посаді механізатора, оскільки зарекомендував себе сумлінним працівником. Одружений, і хоча на момент злочину він спільно з дружиною не проживав, з ним у с. Володимирівка залишилася проживати його неповнолітня дочка ОСОБА_7 , 2011 р.н. Наголосила, що ОСОБА_4 завжди з`являвся на виклик слідчого та прокурора під час досудового розслідування. Обвинувачений бажає відшкодувати потерпілій завдану матеріальну та моральну шкоду, але сплатити ці кошти він буде у змозі лише тоді, коли він перебуватиме на волі та повернеться на роботу.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку своїх захисників.

Потерпілі та їх представник у підготовче судове засідання не з`явились.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2023 було відмовлено у задоволенні клопотанні прокурора у застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відносно вказаного обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.08.2023 вищевказану ухвалу скасовано та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень глави 18 КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З пояснень учасників справи та матеріалів, що маються у справі, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк у від п`яти до десяти років.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що йому інкримінується, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Суд враховує ризик вірогідності його переховування від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків або потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не припинили існувати.

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_4 обвинувачення, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Таким чином, суд вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України є несудимим, обвинувачується у вчиненні хоча і тяжкого, але необережного злочину, має постійне місце проживання та реєстрації, працює механізатором СФГ «Юміс», за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дочку 2011 року народження, зважаючи на те, що обвинувачений з моменту вчинення злочину і до обрання йому нинішнього запобіжного заходу не ухилявся від слідства та приймав участь у всіх слідчих діях на досудовому розслідуванні, приймаючи до уваги, що всі свідки у справі не проживають в одному і тому ж селі з обвинуваченим, суд вважає за можливе у відповідності до положень ч.5 ст.182 КПК України під час продовження строку раніше обраного запобіжного заходу визначити для обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, як приклад рішення від 22.05.2018 у справі «Гафа проти Мальти», ЄСПЛ зазначає, що оскільки питання тримання особи під вартою, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За вказаних умов, зважаючи на наявні ризики поза процесуальної поведінки підозрюваного, тяжкі наслідки вичненого злочину та форму вини його скоєння, а також враховуючи відсутність достатніх даних щодо майнового стану обвинуваченого, суд вважає, що заставу необхідно визначити у розмірі 50 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На погляд суду, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у обвинуваченого бажання сховатися, перешкоди судовому розгляду, впливати на потерпілого свідків чи не виконувати процесуальні обов`язки, які згідно п.п. 2-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_4 безумовно будуть покладені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому вигляді тримання під вартою, - задовольнити частково.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рамках кримінального провадження № 0000117 від 28.01.2023 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, строком на 60 діб, тобто до 21 листопада 2023 року включно.

Визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 заставу у кримінальному провадженні у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме, 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень.

У випадку внесення обвинуваченим встановленої застави у розмірі 134 200 гривень ОСОБА_4 вважати, що до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати обвинуваченого виконувати такі обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з села Володимирівка Криворізького району Дніпропетровської область без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та експертами у кримінальному провадженні.

Строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначити до 21 листопада 2023 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 та Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі якщо він будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього даною ухвалою обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, а до підозрюваного може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1