Справа № 314/1014/23
Провадження № 1-кп/314/242/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000515 від 10.10.2022 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Оріхів, Запорізька області, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, не працює, одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Орізівським РВ УМВС України в Запорізькій області 04.03.1998, моб. тел. НОМЕР_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

встановив:

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

09 жовтня 2022 року, приблизно о 13-30 годині, водій автомобіля «ВАЗ 21074», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався з боку села Таврійське у бік міста Оріхів по 548 км + 320 м автошляху Н-08 «Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь» на території Таврійської ОТГ Запорізького району Запорізької області.

В салоні автомобіля «ВАЗ 21074» на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху, водій ОСОБА_3 , у зв`язку зі зниженням уваги та реакції, а так само концентрації дій, внаслідок вживання алкогольних напоїв, не переконавшись, що це буде безпечним, змінив напрямок руху автомобіля вліво, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини на ліве за напрямком його руху узбіччя, де скоїв наїзд на бетонну конструкцію мосту.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир вказаного автомобілю ВАЗ 21074 - ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР.

Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.2.9 а), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами № 136 від 06.03.2013, відповідно до яких:

п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортнім засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП № СЕ-19/108-22/14951-ІТ від 12.12.2022.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 2200п від 03.01.2023: «субкапітальний перелом шийки лівої стегнової кістки у гр. ОСОБА_5 кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, що утворилося за механізмом тупої травми, внаслідок дії тупого(их) предмета(ів) і могло виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при дії не менше, ніж від одного травматичного впливу в терміни, що не суперечать обставинам справи».

Позиція учасників кримінального провадження.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину повністю, підтвердив вчинення ним даного злочину при викладених вище обставинах, щиро розкаявся, запевнив про недопущення подібного в майбутньому. Просив суд врахувати всі обставини даної справи, його особу та ухвалити справедливе та законне рішення, не позбавляючи його волі застосувавши покарання у виді громадських робіт, оскільки наразі він не працює, має скрутне матеріальне становище та таким чином матиме можливість добровільно виконати рішення суду.

Потерпіла повідомила, що жодних матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого не має, просить обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його волі, що підтверджується телефонограмою, яка міститься в матеріалах справи.

Прокурор у судовому засіданні підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч. 1 ст. 286-1 КК України, вважаючи всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведеною. Просив призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки із позбавленням права керувати транспортним засобом на два роки.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 за фактом керування автомобілем «ВАЗ 21074», реєстраційний номер НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння, який мав місце 09 жовтня 2022 року, приблизно о 13-30 годині, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також у судовому засіданні встановлено обставинами, що пом`якшують покарання, визнання своєї винуватості обвинуваченим та відсутність претензій до нього у потерпілої, що є правом суду в силу вимог ч. 2 ст. 66 КК України.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15.11.2012 у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретних норм КК України, а саме передбачених ч. 1 ст. 286-1 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, дійшов висновку про їх відповідність.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту: - доведеності вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_3 у його вчиненні.

При визначені та призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність тяжких наслідків для потерпілої, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, а також врахувавши думку потерпілої, якапросила обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його волі, та саме відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та запевнив суд, що дійсно свідомо зробив для себе певні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 3 вищезазначеної постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).

При призначенні виду покарання обвинуваченому, суд виходить із змісту ст.ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

На підставі викладеного,при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги думку прокурора, який вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку обвинуваченого, який просив суворо його не карати та обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, думку потерпілої, яка висловила свою позицію та просила суд обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його волі. Також суд бере до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його тяжкість, спосіб вчинення та відсутність тяжких наслідків для потерпілої, характеризуючі дані обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, які обумовлюють можливість його виправлення без тимчасової ізоляції від суспільства.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд враховує висновки до яких прийшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021, справа №629/2739/18, а саме, що ч. 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, підсумовуючи вищезазначене та призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України є нетяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

При цьому, суд враховує думку потерпілої ОСОБА_5 про відсутність жодних претензій до обвинуваченого, а також її думку про застосування стосовно обвинуваченого покарання без позбавлення волі.

Крім того, суд враховує, що існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав наміру ухилятися від відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке просить призначити сторона обвинувачення, явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України за цей злочин, а саме громадських робіт.

Обираючи вид покарання, суд враховує те, що обвинувачений у судовому засіданні вказав, що наразі не працює та має скрутне матеріальне становище, а тому вважає за доцільне застосувати до останнього такий вид покарання як громадські роботи.

Враховуючи те, що злочин вчинений обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується листом головного лікаря КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради № 3846 від 01.11.2022, до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Враховуючи положення ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів загальною вартістю, що складає 4530 гривень 72 копійки.

Відповідно до ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.10.2022.

Речові докази вирішуються в порядку ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувалися.

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 380 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів загальною вартістю, що складає 4530 гривень 72 копійки.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Скасувати арешт з автомобілю ВАЗ 21074 реєстраційний номер НОМЕР_3 накладений згідно ухвали слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.10.2022 після вступу вироку в законну силу.

Речові докази:

-автомобіль ВАЗ 21074 реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні на території відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - повернути власнику.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувалися.

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6

16.05.2023