ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4951/21

Провадження № 11-кп/4820/653/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 02 листопада 2023 року включноу кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005532 від 24.11.2019 р., -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2023 року за результатами розгляду клопотання прокурора, ОСОБА_6 , обвинуваченому за ст.187 ч.4 КК України продовжено дію обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 02 листопада 2023 року включно.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що ризики, які були наведенні прокурором при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу не зменшилися, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років із конфіскацією майна. Крім того, у справі не з`ясовані обставини, встановленні під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність.

Крім того, на сьогодні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного насильницького злочину на території Хмельницької області, до затримання проживав в інших областях України, в провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальна справа по обвинувачення його та іншої особи у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, таким чином обвинувачений перебуває під судом за двома кримінальними провадженнями за звинуваченням у вчиненні особливо тяжких злочинів.

На день розгляду клопотання прокурора судове слідство не проведено в повному обсязі, не досліджено усі докази, не допитана потерпіла, заявлені прокурором ризики і які встановлені судом щодо переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчиненні іншого кримінального правопорушення є дійсними.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього змінити обрати на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що на попередньому судовому засіданні не було протоколу про його затримання, а також його безпідставно було взято під варту на 4 місяці, замість 3 місяців, а твердження, що він проживає за адресою АДРЕСА_2 є безпідставними, так як немає ніяких підстав та фактів, адже вони надані зі слів сторони обвинувачення.

Стверджує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, що стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодним чином стороною обвинувачення не були обґрунтованими і є надуманими, що також неодноразово підтверджувалося на судових засіданнях.

Зокрема, він перебуватиме на утриманні батьків, які офіційно працевлаштовані, отже це свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник підтримав подану апеляційну скаргу, а прокурор заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного виходить, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарнатовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням прокурора, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Колегія суддів вважає достатньо обгурнтованими мотиви суду, викладені в ухвалі про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді тримання під вартою на час судового розгляду. Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 , у співучасті з ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із насильством, передбаченого ст.187 ч.4 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Закінчити судовий розгляд кримінального провадження до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо. Виходячи із пред`явленого йому обвинувачення, а також враховуючи дані про його особу, який офіційно не працевлаштований, вчинив злочин проти власності, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання йому загрожує, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується; можливий також і незаконний вплив на свідків, які хоча і були допитані під час судового розгляду провадження, що не виключає їх повторного допиту.

З урахуванням взаємовідносин між свідками та обвинуваченим, колегія суддів не виключає позапроцесуальний, незаконний тиск ОСОБА_6 на свідків з метою схилити їх до зміни свідчень в суді. Крім того, на даний час не допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , що також свідчить про існування ризику впливу на неї.

Відсутність попередніх судимостей, наявність місця проживання, батьків, які офіційно працевлаштовані, про що зазначається у поданій апеляційній скарзі апелянтом, жодним чином не знижує ступінь ризику втечі та незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження ОСОБА_6 . Стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися з часу попереднього продовження запобіжного заходу, такі обставини в цілому не свідчать про зменшення ризиків в поведінці обвинуваченого, передбачених ст. 177 КПК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі про можливість застосувати до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі. Зважаючи на тяжкість висунутого обвинувачення, яка з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Твердження апелянта про те, що він тривалий час знаходиться під вартою в СІЗО, а тому подальше його утримання не є виправданим заходом кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, з урахуванням стадії судового розгляду та інших конкретних обставин кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги строк досудового та судового розгляду даного провадження, що має враховуватися під час вирішення питання про запобіжний захід, однак, цей факт не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, як і визначення іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, та відповідного звільнення обвинуваченого з-під варти на даний час.

Колегія суддів також враховує воєнний стан в Україні, що також утруднює розгляд кримінального провадження, в якому особи перебувають під вартою, кількість учасників судового розгляду та інші об`єктивні обставини, зокрема те, що на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває на розгляді у Зарічному районному суді м. Суми інше кримінальне провадження по його обвинуваченню за ч.4 ст.187 КК України.

Твердження апелянта про те, що немає доказів його вини як у цьому, так і у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді Зарічного районного суду м. Суми, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, обумовлюють необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

З огляду на наведене ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування чи зміни, про що йде мова в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2023 року, якою строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 02 листопада 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3