Справа № 206/1774/23
Провадження № 1-кс/206/160/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ознайомившись із скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальної особи ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальної особи ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та зобов`язання вчинити певні дії.

Ознайомившись із змістом даної скарги слідчий суддя вважає, що скарга підлягає поверненню з наступних підстав.

В обгрунтування скарги зазначено, що у зв`язку із тим, що 24 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з усною заявою (повідомленням), в якій сповіщав про злочин вчинений, імовірно, ОСОБА_3 . Того ж дня йому було повідомлено реєстраційний номер цієї заяви 3054. 28 березня 2023 року ОСОБА_2 надав додаткові пояснення. Після чого, станом на дату подання скарги, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, жодної відповіді ОСОБА_2 не надходило, дізнатися будь-якої інформації щодо цієї заяви ОСОБА_2 не має можливості.

Враховуючи викладене, просив визнати бездіяльність відповідальної службової особи ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Зобов`язати відповідальних осіб ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

За змістом ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

З огляду на положення ст.ст. 214,303 КПК України, невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, визнається, як один з видів бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

З огляду на це, після подачі заяви, відомості за нею, за наявності підстав, мали бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви, а заявник мав право оскаржити відповідну бездіяльність у десятиденний строк, з моменту спливу встановленого ст. 214 КПК України строку для внесення відомостей.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Початок обчислення строку на оскарження залежить від предмета скарги: строк подання скарги на постанову слідчого, дізнавача, прокурора починається з дня отримання особою її копії, а строк оскарження інших рішень, дій або бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.

На підтвердження звернення до ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 додав не завірену належним чином копію свого пояснення, яке надавалося Начальнику ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 28 березня 2023 року.

Так, ОСОБА_2 , оскаржує бездіяльність відповідальної особи ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому строк на її оскарження починається протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

24.03.2023 до ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся ОСОБА_2 , з усною заявою про злочин. 28.03.2023 ОСОБА_2 надав додаткові пояснення, після чого, станом на подання скарги, відомості не внесені до ЄРДР, жодної відповіді на адресу ОСОБА_2 не надходило та останній будь-якої інформації дізнатися щодо своєї заяви не може.

Таким чином, враховуючи встановлений ст.214 КПК України строк у 24 години на розгляд заяви та встановлений ч.1 ст.304 КПК України десятиденний строк для оскарження бездіяльності, заявник мав право оскаржити відповідну бездіяльність саме з 28.03.2023 до 06.04.2023 включно, тобто десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а саме з урахування даних обставин для поновлення строків.

Однак, як вбачається безпосередньо із самої скарги, остання була подана до суду лише 25.04.2023, тобто вже з порушенням відповідного строку.

В той же час, за змістом п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України питання про поновлення пропущеного строку передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України слідчий суддя вирішує лише за клопотанням чи заявою особи, яка звернулася зі скаргою, проте клопотання чи заяву про поновлення пропущеного строку ОСОБА_2 до слідчого судді не подав.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

ЄСПЛ прийшов до висновку, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року).

Зі змісту пункту 52 рішення у справі «Пономарьов проти України» вбачається, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що безпідставне поновлення судами строків є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак, вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Отже, враховуючи вищенаведене та відсутність заяви/клопотання про поновлення пропущеного строку, скарга подана ОСОБА_2 , підлягає поверненню у зв`язку із пропущеним строком подання вказаної скарги в порядку ст. 304 КПК України.

В свою чергу, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 304 КПК України, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 113-117, 303-307, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та зобов`язання вчинити певні дії - повернути.

Копію ухвали про повернення скарги разом зі скаргою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Слідчий судя ОСОБА_1