ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/562/23 Справа № 691/286/19 Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 13 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой, Республіки Крим, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

-вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 08.12.2010 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 307, ст. 395, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

-вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2016 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 6 (шести) місяці арешту;

-вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 12.11.2018 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення воля з іспитовим терміном 3 (три) роки;

-вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.01.2019 року за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу, в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до цього покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, яке було призначене за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 12.11.2018 року за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі і остаточне покарання ОСОБА_8 призначити 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Чапаївка, Бережанського району, Миколаївської області, зареєстрованої по АДРЕСА_3 , жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, не працюючої, раніше судимої,

-вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 08.12.2010 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією 1/2 частини майна;

-вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.01.2019 року за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу, в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_9 відповідні обов`язки.

До вступу вироку в законну силу, заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не обиралися.

До вступу вироку в законну силу, заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_9 не обиралися.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується вати з дня затримання для етапування до установи відбування призначеного покарання.

Виконання вироку в частині доставки засудженого ОСОБА_8 до установи відбуття покарання покладено на процесуального прокурора.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальні витрати у сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 копійок за проведення експертизи, в рівних частинах - по 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок з кожного.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку районного суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими та засуджені за те, що ОСОБА_8 15.02.2019 року, близько 19 години 00 хвилин, разом та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки речей, шляхом зриву навісного замка з дверей будинку за допомогою металевого лома, проникли до будинку, що розташований по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , де умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, повторно, наготували для викрадення наступні речі: 1 л. домашньої олії, пачку прального порошку «Морська свіжість», вагою 400 г., алюмінієву ложку, алюмінієву сковорідку, алюмінієву каструлю з кришкою до неї, об`ємом 5 л., алюмінієву каструлю з кришкою до неї, об`ємом 4,5 л., алюмінієву каструлю з кришкою до неї об`ємом 2,5 л., алюмінієву каструлю з кришкою до неї, об`ємом 2 л., алюмінієвий казан, об`ємом 5 л., алюмінієвий черпак з ручкою, об`ємом І л., скляну банку об`ємом 1 л. з капроновою кришкою до неї, загальною вартістю відповідно до висновку експерта № 8/134 від 28.02.2019 року 624,64 гривні, які належать ОСОБА_11 , але свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були виявлені в будинку.

ОСОБА_9 , 15.02.2019 року, близько 19 годин 00 хвилин, разом та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки речей, шляхом зриву навісного замка з дверей будинку за допомогою металевого лома, проникли до будинку, що розташований по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , де умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, повторно, наготували для викрадення наступні речі: 1 л. домашньої олії, пачку прального порошку «Морська свіжість», вагою 400 г., алюмінієву ложку, алюмінієву сковорідку, алюмінієву каструлю з кришкою до неї, об`ємом 5 л., алюмінієву каструлю з кришкою до неї, об`ємом 4,5 л., алюмінієву каструлю з кришкою до неї об`ємом 2,5 л., алюмінієву каструлю з кришкою до неї, об`ємом 2 л., алюмінієвий казан, об`ємом 5 л., алюмінієвий черпак з ручкою, об`ємом І л., скляну банку об`ємом 1 л. з капроновою кришкою до неї, загальною вартістю відповідно до висновку експерта № 8/134 від 28.02.2019 року 624,64 гривні, які належать ОСОБА_11 , але свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були виявлені в будинку.

Не погоджуючись з вироком районного суду, захисник в інтересах Ізосімова просить вирок районного суду скасувати, визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за відсутністю у його діях скалу даного кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що для встановлення наявності в діях особи складу кримінально караної крадіжки, окрім факту умисного таємного вилучення чужого майна, вчиненого суб`єктом цього кримінального правопорушення, необхідно чітко встановити вартість викраденого майна. Адже саме ця ознака є відмежувальною між кримінально караною крадіжкою та дрібною крадіжкою, що є адміністративним правопорушенням.

У матеріалах справи наявний висновок експерта № 8/134 від 28.02.2019 року на суму 624,64 гривні, проте доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи тим майном, яке їм інкримінується та було оцінено в рамках проведеної експертизи відсутні. Заволодіння передбачає такий перехід майна до винного, який надає йому навіть початкову реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Під час судового розгляду даного провадження, судом не було безпсередньо досліджено речових доказів, а саме речей, які інкримінуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Суперечності у встановленні переліку викраденого майна, виникли із - за присвоєння статусу потерпілої - особі, яка не є власником даного будинку, не проживає у ньому, і взагалі не досліджувалося її відношення до речей, якими намагалися заволодіти обвинувачені. Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 , в який проникли обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_12 належить ОСОБА_10 .

Залишилося недоведеним, чому шкода завдана ОСОБА_11 і саме вона визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Більше того, не було долучено до справи, в якості речових доказів - наволочку, в яку обвинувачені помістили вилучені речі домашнього вжитку та про яку повідомляють свідки, що вказує на те, що предмет крадіжки та основні обставини в ході досудового розслідування належним чином не встановлено і в ході вже судового розгляду такі недоліки усунуто не було.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були затримані на місці вчинення кримінального правопорушення, проте протоколи затримання осіб в порядку ст.208 КПК України, як доказів роз`яснення їм процесуальних прав у матеріалах справи відсутні. Затримані ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не були негайно повідомлені про свої права, підстави затримання, про право мати захисника і таке інше.

Також судом першої інстанції порушено вимоги ч.1 ст.365 КПК України, відповідно до якої після оголошення судових дебатів закінченими суд надає останнє слово обвинуваченому. Всупереч припису даної норми, суд після оголошення судових дебатів закінченими, оголосив перерву, що являється істотним порушенням норм КПК України.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 ,, які підтримали подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 оскаржується висновок щодо доведеності вини лише Ізосімова у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, то в такому разі колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний аналіз щодо іншої обвинуваченої ОСОБА_9 і відповідно до вимог ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Дії Ізосімова судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності винуватості Ізосімова у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно, яким суд дав належну оцінку.

Доводи захисника про не з`ясування місцевим судом повно та всебічно усіх обставин справи, порушення права на захист, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника про відсутність в діях Ізосімова складу кримінального правопорушення та недоведеність належними, допустимими та достатніми доказами вини Ізосімова у вчиненні інкримінованого діяння, є безпідставними, які не заслуговують на увагу.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої

інстанції та спростовані доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Так, мотивуючи висновки про винуватість Ізосімова у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, місцевий суд обґрунтовано послався на покази самого Ізосімова, який в суді першої інстанції визнав вину в інкримінованому йому діянні, дав послідовні покази про обставини скоєння ним крадіжки, які могли бути відомі лише особі, яка причетна до цього злочину. В лютому 2019 року, він разом з ОСОБА_9 йшли з «Садстанції» та у них виникла спільна думка проникнути у будинок у с. Мліїв, оскільки знали, що там ніхто не проживає та щось узяти, що їм зможе пригодитися. Він викруткою, яка знаходилась в нього в кишені, зірвав замок у помешканні. В одній кімнаті знайшли пачку порошку, літр олії, алюмінієві сковорідку та каструлю, ложки, разом з ОСОБА_9 скидали все у наволочку, яку теж взяли в будинку. Хтось побачив, що в будинку світиться світло й викликав поліцію. Спочатку до будинку зайшли люди, а потім поліція. Вони сховались на горищі будинку, драбину забрали з собою, проте працівники поліції їх там знайшли. Речі описували, фотографували, як вони зложили їх, так вони і залишились.

Згідно показів обвинуваченої ОСОБА_9 , яка визнала себе винуватою повністю та пояснила, що у лютому 2019 році, вона разом з ОСОБА_8 йшли із «Садстанції», на вулиці вже було темно, вони вирішили зайти в даний будинок, ОСОБА_8 відірвав замок і вони проникли в помешкання, включили світло та почали шукати речі. ОСОБА_8 приніс наволочку і вони почали складати в неї речі, а саме неповну пляшку домашньої олії, пачку порошку «Лотос», алюмінієві сковорідку та каструлю, ложку, черпак. Всередині будинку знаходилися близько 10 хвилин. Потім позбігались люди, почали кричати і вони, вимкнувши світло, вилізли на горище і закрились там. Вони чули, що люди їх шукають, потім щось підставили до горища і знайшли їх. Вони спустились і працівники поліції здійснювали опис викрадених речей.

Згідно показів свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 15.02.2019 року близько 20 години 30 хвилин сусідка його бабусі ОСОБА_10 - ОСОБА_16 повідомила, що у будинку його бабусі за адресою АДРЕСА_2 увімкнуте світло. Там бабуся не проживає, оскільки вони її забрали до себе, то він з дружиною поїхав подивитись до хати. Коли підійшли до будинку, то побачили, що в будинку горить світло та в ньому знаходяться ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Оскільки двері були замкнені з середини, то він почав стукати у вікно, на що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 світло вимкнули і не обзивались. Вони викликали поліцію. Працівниками поліції було відкрито двері в будинок, проте в кімнатах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не знайшли, оскільки вони сховались на горищі будинку. Речі були наготовлені у кімнаті у наволочці, всі вони були з алюмінію.

Згідно показів свідка ОСОБА_17 , про те, що 15.02.2019 року в темну пору доби сусідка повідомила, що у будинку бабусі за адресою АДРЕСА_2 горить світло. Вона поїхала з чоловіком до будинку де побачили, що в будинку знаходяться ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Вони почали просити їх відкрити двері, на що останні вимкнули світло і не обзивались. Чоловік викликав поліцію. Працівниками поліції було відкрито двері в будинок, проте в кімнатах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не знайшли, оскільки вони сховались на горищі будинку. Речі були у наволочці наготовлені посеред кімнати, кілька алюмінієвих каструль, порошок пральний, сірники.

Крім того винуватість Ізосімова у вчиненні інкримінованого діяння підтверджується наступними доказами:

- даними протоколу огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 з фототаблицями в ході якого було оглянуто будинковолодіння звідки намагались викрасти речі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які на момент огляду знаходились в будинку;

- висновком судової товарознавчої експертизи № 8/134 від 28.02.2019 року, встановлена загальна вартість викрадених речей, яка складає 624 гривні 64 копійки.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять вину Ізосімова в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, тому доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості обвинуваченого, не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У своїй апеляційній скарзі захисник вказує на неналежне оформлення затримання Ізосімова та про порушення його права на захист, однак дані доводи колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 15.02.2019 та фотознімків до нього, на підставі повідомлення про злочин та добровільної згоди на огляд, в присутності понятих проведений огляд будинковолодіння, що розташований в АДРЕСА_2 , де на підлозі біля порогу лежала наволочка з-під подушки червоного кольору в якій знаходились речі домашнього господарства. У веранді будинку на стелі мається отвір, який закритий дерев`яною кришкою, який веде на горище будинку, дробина відсутня. Відставивши деревяну кришку та залізши на горище, слідчий виявив там Ізосімова та Усік.

Після цього, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були доставлені до Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, де встановили їх особу та відпустили, що підтверджується даними журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених з 12 лютого 2018 по 07 вересня 2019 року, скарг та претензій від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не надходило.

Відповідно до вимог ст.208 КПК України, як стверджує в своїй апеляційній скарзі захисник, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не затримувались, а тому центр безоплатної вторинної допомоги не повідомляли. Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим при оголошенні підозри були роз`яснені права та обов`язки, у тому числі право на захист, однак заяв про надання їм захисників від Ізосімова та ОСОБА_14 не поступало.

Вже під час підготовчого судового засідання Ізосімов заявив клопотання про залучення захисника за призначенням і йому призначили захисника із центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження захисника про ту обставину, що житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_4 , в який проникли обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_18 належить ОСОБА_10 , тому залишилося недоведеним, чому шкода завдана ОСОБА_11 і саме вона визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні, однак вона не є власником даного будинку.

Згідно матеріалів кримінального провадження, власником будинку по АДРЕСА_4 в який проникли обвинувачені Ізосімов та Усік є ОСОБА_10 , 1925 року народження, яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_11 . Враховуючи її вік і ту обставину, що вона в цьому будинку не проживає, оскільки потребує стороннього догляду, колегія суддів не вбачає жодних порушень щодо визначення статусу потерпілої ОСОБА_11 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними.

Докази на підтвердження винуватості Ізосімова у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності та достатності, а у своїй сукупності доводять винуватість Ізосімова поза розумним сумнівом, що призвело до постановлення обвинувального вироку.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд використав всі можливі засоби та способи для встановлення істини по справі, допитавши обвинувачених, свідків, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості Ізосімова та Усік у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.

Щодо призначеного Ізосімову покарання, то суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65, 66,67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в період іспитового строку знову вчинив злочин, вчинив один епізод злочинної діяльності, на спеціальних обліках не перебуває, характеризується посередньо, наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, тому в межах санкцій ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України призначив Ізосімову покарання у виді 3 років позбавлення волі, яке є мінімальним покаранням, передбаченого санкцією даної статті та на підставі вимог ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання покарання, яке було призначено вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 12.11.2018 призначив Ізосімову покарання у вигляді 4 років 1 місяць позбавлення волі, що є також мінімальним покаранням з урахуванням ст.71 КК України, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права років місяців позбавлення волі, тобто до пом`якшення на є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Місяць, що ніяким чином не впливає на мету покарання, передбаченого ст.65 КК України.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, при перевірці матеріалів кримінального провадження порушень вимог матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 13 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя

Судді -