Справа № 522/2787/22
Провадження № 1-кп/522/668/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 133 на підставі обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 19.04.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з середньою освітою, офіційно працевлаштованої, незаміжньої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Так встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:

а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;

f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;

g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між Російською Федерацією та Україною з 20.02.2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

24.02.2022 року о 05:00 годині ранку, за наказом президента Російської федерації ОСОБА_6 , збройні сили Російської федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 24.02.2022 року після початку широкомасштабної збройної агресії Російської федерації проти України у ОСОБА_3 , яка була невдоволеною чинною державною владою в Україні, сповідувала антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, була прихильницею приєднання території України до Російської федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, схвалювала збройну агресію Російської федерації проти України, визнавала її правомірною і підшукувала способи сприяти їй, виник злочинний умисел, направлений на визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

На виконання свого злочинного умислу, 04.09.2022 року, у період часу з 17 год. 19 хв. по 20 год. 59 хв., ОСОБА_3 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, маючи умисел на визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаною щодо розпочатої у 2014 році збройної агресії Російської федерації проти України, яка 24.02.2022 року набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи злочинність своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, використовуючи власний мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель SM-M325FV/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 , будучи зареєстрованою в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» під іменем « ОСОБА_7 » (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), прив`язаним до її номеру телефону НОМЕР_3 , в ході спілкування текстовими повідомленнями в месенджері «Telegram» з громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який використовував особистий номер телефону НОМЕР_4 і був зареєстрований в месенджері «Telegram» під іменем « ОСОБА_9 », прив`язаним до його номеру телефону НОМЕР_4 , направила ОСОБА_8 повідомлення наступного змісту:

- о 17 год. 19 хв. - «читаю, что хохлы Высокополье отбили. Сейчас хохлы перемогу такую сделают, как будто всю Херсонскую область отбили» (в контексті обговорення новини про звільнення Силами оборони України від окупаційних військ російської федерації смт. Високопілля Бериславського району Херсонської області);

- о 20 год. 57 хв. - «что-то расстроилась я из-за Высокополья. Переживаю», «Как хочется, чтоб уже все это закончилось нашей победой» (в контексті обговорення новини про звільнення Силами оборони України від окупаційних військ російської федерації смт. Високопілля Бериславського району Херсонської області).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05.09.2022 року, у період часу з 00 год. 49 хв. по 22 год. 57 хв., ОСОБА_3 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, маючи умисел на визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаною щодо розпочатої у 2014 році збройної агресії Російської федерації проти України, яка 24.02.2022 року набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи злочинність своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, використовуючи власний мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель SM-M325FV/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , будучи зареєстрованою в месенджері «Telegram» під іменем « ОСОБА_7 » (« ОСОБА_10 »), прив`язаним до її номеру телефону НОМЕР_3 , в ході спілкування текстовими повідомленнями в месенджері «Telegram» з громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який використовував особистий номер телефону НОМЕР_4 і був зареєстрований в месенджері «Telegram» під іменем « ОСОБА_9 », прив`язаним до його номеру телефону НОМЕР_4 , направила ОСОБА_8 повідомлення наступного змісту:

- о 00 год. 49 хв. - «Сволочи они и скоты. Жаль Россия это поздно поняли. Яйца чесали 8 лет», надалі о 00 год. 50 хв. - «Надо было еще 8 лет подождать и такое меню было бы и в Одессе» (у відповідь на повідомлення ОСОБА_8 наступного змісту: «В одном из львовских кафе было замечено меню, где блюда носят названия трагедий, до сих пор отзывающихся болью в сердцах жителей Донбасса и большой России. Так, посетителям предлагают набор алкогольных шотов «Аллея ангелов», коктейль «Горловская мадонна», где томатный сок в составе должен, по всей видимости, изображать кровь ОСОБА_14 и её 10-месячной дочери ОСОБА_15, которые погибли на месте в результате удара со стороны украинских боевиков. Закусить можно куриными крылышками барбекю под названием «Дом профсоюзов», а также маринованными яйцами «Рашистский трофей» - на фоне сообщений об издевательствах над российскими пленными в украинском плену это «блюдо» играет новыми красками. «Людоедство - единственное агрегатное состояние украинства. Причем людоедство не отвлеченное, а наглядное, демонстративное. Сожри русского - стань украинцем», - метко комментирует российский историк ОСОБА_11 , директор фонда «Историческая память» и член Совета при Президенте РФ по межнациональным отношениям. Ну, а украинцы в очередной раз напоминают всем, для кого трагедия началась 24 февраля 2022 года, из-за чего проводится СВО.»);

- о 12 год. 30 хв. - «Капец», «Как это понимать», «Ну все, у хохлов праздник» (у відповідь на повідомлення ОСОБА_8 наступного змісту: «Мля ((((«, « Высокополье занял противник, фактически очень тяжёлое положение на направлении Херсон, наши силы пребывают в обороне, подтягивают резервы для контр-атак, идут бои.», в контексті обговорення новини про звільнення Силами оборони України від окупаційних військ російської федерації смт. Високопілля Бериславського району Херсонської області);

- о 22 год. 17 хв. - «Ты пока что не в России))», «И неизвестно, когда мы там будем)» (у відповідь на повідомлення ОСОБА_8 наступного змісту: «Ну не знаю, как у вас - а у нас в России точно с газом все норм будет ))))»);

- о 22 год. 57 хв. - «Мы пока тут. И когда тут станет Россия, я надеюсь, я доживу» (в контексті порівняння тарифів на електроенергію у Федеративній Республіці Німеччині, Російській Федерації і Україні).

У вищевказаних повідомленнях, направлених ОСОБА_3 в месенджері «Telegram» ОСОБА_8 , міститься визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винною ОСОБА_3 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, визнала в повному обсязі та підтвердила обставини справи, які викладені в обвинувальному акті та пояснила суду наступне. Вона у квітні 2022 року познайомилась з ОСОБА_8 в «TELEGRAM» каналі та спочатку переписувались в приватних повідомленнях, він надсилав їй репости. Після чого вони три рази зустрічались та ходили на побачення до осені 2022 року. В подальшому він створив чат в «TELEGRAM» каналі «Воронцовский маяк», в якому було 7-8 учасників, з кола його друзів, де вони спілкувались та обговорювали події пов`язані з війною. На той момент вона мала інші погляди щодо збройної агресії Російської федерації та визнавала її правомірною. Наразі бажає перемоги України та працює задля наближення перемоги.

У вчиненому щиро кається, просила вибачення, вказала, що помилилась та зробила відповідні висновки та завіряла суд більше не порушувати закон.

Просила суд суворо її не карати, врахувати її щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та призначити їй покарання не пов`язане із позбавленням волі, визначивши їй штраф, який вона має змогу сплатити.

Прокурор просив призначити обвинуваченій покарання у виді трьох років позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КПК України. Просив влучений у обвинуваченої ОСОБА_3 мобільний телефон «SAMSUNG» конфіскувати в дохід держави.

Захисник просив врахувати визнання вини обвинуваченої, її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як в цьому так і в іншому кримінальному провадженні, де його підзахисна є свідком, та з врахуванням зазначених обставин на підставі ст. 69 КК України призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 000 гривень. Також зазначив, що, на його думку, таке покарання буде більш дієвим та принесе користь державі.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, та суд кваліфікує їх за ознаками: визнання правомірною збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує її особу, яка є громадянкою України, з середньою освітою, офіційно працевлаштованої, незаміжньої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд враховує те, що вона щиро розкаялась та сприяла розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відсутні.

Санкція ч. 1 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 436-2 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачена раніше не судима.

Крім того, обвинувачена просила призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі, тому що вона має на меті працювати задля підтримки держави та Збройних Сили України для наближення перемоги України.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 1, 2 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1, 2 ст. 76 КК України.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_12 від 22.02.2023 року, підлягає скасуванню відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 50, 63, 65, 75, 76, 436-2 КК України, ст. 100, 174, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1,2 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджена не виконує покладені на неї обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засуджену для відбування призначеного покарання.

Накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_12 від 22.02.2023 року арешт на тимчасово вилучене майно - скасувати.

Речові докази по справі:

- ноутбук «LENOVO», модель «20137» серійний номер: СВ21300375 в корпусі чорного кольору - вважати повернутим власнику - ОСОБА_3 ;

- ноутбук «LENOVO» IdeaPad, модель «80ХН» 320-15ISK, серійний номер PF12KRCB в корпусі сірого кольору - вважати повернутим власнику - ОСОБА_3 ;

- мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель: SM-M325FV/DS, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» номер: НОМЕР_3 , переданий на зберігання в камеру схову речових доказів СВ Управління СБ України в Одеській області, - конфіскувати в дохід держави.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_13