Справа № 496/1613/23
Провадження № 1-кп/496/431/23
У Х В А Л А

17 липня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, може здійснити виїзд на непідконтрольну Україні територію Херсонської, Запорізької, Луганської, Донецької областей чи АР Крим або за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни маючи зв`язки у правоохоронних органах. Обвинувачений будучи співробітником правоохоронного органу та перебуваючи на посаді оперативного працівника внутрішньої безпеки ГУ НП в Одеській області, ознайомлений з тактикою та методами розшуку осіб у кримінальних провадженнях, у тому числі шляхом проведення негласних (слідчих) розшукових дій може використати здобуті знання та переховуватись від суду.

Обвинувачений перебуваючи на волі в міру своєї професійної діяльності достовірно знає яким чином знищити, сховати або спотворити речові докази, в яких наявні відомості стосовно вчинення вказаного кримінального правопорушення та викривати відомості, які мають істотне значення для встановлення обставин події.

ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, експертів та інших осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. Маючи досвід роботи в правоохоронних органах може залучати сторонніх осіб як самостійно так і через третіх осіб, які будуть чинити тиск на свідків та потерпілих, а також спотворити обставини вчинення кримінального правопорушення, вживати заходи для уникнення відповідальності. Крім цього, не будучи позбавленим водійських прав може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані із експлуатацією транспорту.

Посилаючись на вказані обставини прокурор вважає, що існують ризики передбачені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 подав заперечення на клопотання прокурора в якому просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 перебуває під вартою 6 місяців, ризики на які посилається прокурор, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, а саме можливість останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, учинити інше кримінальне правопорушення, тощо не існують виходячи з наступного.

В обґрунтування ризику можливості переховування від суду, прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання та на наявність у обвинуваченого зв`язків в правоохоронних органах. Проте вказану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

З приводу ризику знищення або спотворення речових доказів, справа розглядається судом по суті, речові докази перебувають у матеріалах справи тому знищити або пошкодити їх просто не можливо.

Більше того, тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, оскільки в розумінні рішень ЕСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, у пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати тримання під вартою ( ОСОБА_5 не порушував процесуальних обов`язків як будучи підозрюваним так і в якості обвинуваченого).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно, та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування ж ризику - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, узагалі не було наведено жодних пояснень та не надано відповідних доказів. Ті обставини, що обвинуваченому відомі адреси проживання свідків не доводить наявність ризику незаконного впливу на них.

Крім цього, обвинувачений, раніше не судимий, має постійне місце роботи, має джерело доходів та місце проживання, де мешкає з мамою.

Вказані обставини свідчать про те, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу в виді тримання під вартою та для досягнення дієвості завдань судового провадження, а також відповідності особистості обвинуваченого та іншим наведеним обставинам, такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт буде достатнім, при обранні якого на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суду, про необхідність зміни свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; ухилятися від спілкування зі свідками в межах даного кримінального провадження.

Крім того, за час свого перебування в СІЗО, ОСОБА_5 неодноразово скаржився на погіршення стану свого здоров`я, постійні головні болі, болі у хребті та тазо-стегновому суглобі, що заважає йому вести повноцінне життя про що свідчать неодноразові звернення до медичної частини ОСІ та медичні документи, що підтверджують наявність хвороб та травм отриманих після ДТП.

Відповідно до виписки із медичної карти хворого ОСОБА_5 від 08 жовтня 2021 року №18453, останній отримав травми 24.09.2021 року в результаті ДТП, у травматологічному відділенні проведено клініко- ренгенологічне, лабораторне обстеження. Рекомендовано консервативне лікування. За час перебування у відділенні, хворий приймав ряд обезболювальних ліків, та з ним проводились реабілітаційні роботи які він продовжував приймати по час обрання відносно нього запобіжного заходу вигляді тримання під вартою. За результатами проведеного лікування ОСОБА_5 рекомендовано подальше лікування у травматолога та сімейного лікаря за місцем проживання.

Відповідно до комп`ютерної томографії кісток тазу від 28.12.21 року, у ОСОБА_5 , вже після виписки з травматології виявлено консолідуючий осколковий перелом крила правої повздовжньої кістки зі зміщенням (копію висновку КТ додаю).

Крім того, відповідно до листа КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради Одеської області № 443/02-870 від 22.10.2021 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступив до закладу 24.09.21 року з діагнозом: ЗЧМТ, закритий осколковий перелом крила здохвинної кістки справа. Крайовий перелом лонної кістки. Саме на головні болі та болі в районі спини та тазу на сьогоднішній день турбують мого підзахисного.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 1076 від 09.09.22, внаслідок ДТП, що мало місце 24.09.2021 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

12.07.2023 за клопотанням сторони захисту, судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано уповноважених службових осіб ДУ ОСІ організувати та доставити обвинуваченого до медичної установи для проведення кваліфікованого медичного обстеження, про те у зв`язку з великими чергами у закладах охорони здоров`я, провести обстеження МРТ обвинуваченому ОСОБА_5 станом на 17.07.2023 не вдалось, стан його здоров`я та самопочуття з кожним днем погіршується.

Посилаючись на вказані обставини, а також те, що ОСОБА_5 не є соціально небезпечною особою, має постійне місце проживання, постійне місце роботи, сім`ю, а тому просить суд змінити йому запобіжний захід.

До судового засідання потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 , а також представник цивільного позивача - ОСОБА_11 до судового засідання не з`явились, але подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Потерпіла ОСОБА_12 до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та середньої тяжкості. Санкція інкримінованого кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Оскільки ОСОБА_5 враховуючи тяжкість покарання може переховуватись від суду, а тому суд вважає, що наявний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування обвинуваченого від суду, у зв`язку із чим є підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Інші ризики, на які посилається прокурор передбачені пунктами 2-5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, а тому підстав для визначення застави суд не вбачає.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого, на що звертає увагу захисник, суд зазначає, що ухвалою суду від 12 липня 2023 року за клопотанням захисника ОСОБА_4 , зобов`язано уповноважених службових осіб Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» організувати та доставити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до медичної установи для проведення медичного обстеження стану здоров`я, у тому числі проведення МРТ, та призначення необхідної медичної допомоги.

Інші обставини на які звертає увагу захисник існували раніше та були враховані судом при обрані запобіжного заходу, ризик переховування від суду не зменшився, у зв`язку із чим підстав для зміни запобіжного заходу як того просив захисник суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 331, 376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: з 17.07.2023 року до 15.09.2023 року включно та утримувати його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Захиснику обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_4 в задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1