УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 761/8756/21

провадження № 51-5547ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 15 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000730 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кремінна Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 29 грудня 2021 року за вироком Оболонського районного суду м. Києва

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді громадських робіт

на строк 140 годин,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу - на строк 4 роки; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року за правилами, передбаченими

у п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він, будучи раніше неодноразово засудженим за корисливі злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту і не погашену

у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 18 лютого 2022 року о 20:17 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», розташованому на проспекті Перемоги, 24/26 у м. Києві, реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, під виглядом добросовісного покупця, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони несуть таємний характер, у відділі з продажу м`ясних виробів взяв із холодильника

2 палиці ковбаси, а у відділі з продажу алкогольних напоїв - 4 одиниці слабоалкогольних напоїв та поклав їх до пакету, який тримав в руках, з яким,

не бажаючи розраховуватись за вказаний товар загальною вартістю 779,3 грн

без урахування ПДВ, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», направився до виходу

з магазину. Однак довести свій умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали

від його волі, оскільки на виході з приміщення магазину його дії були помічені та припинені працівниками магазину «Сільпо».

Крім цього, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану 04 травня 2022 року приблизно

о 17:10 у приміщенні магазину «Сільпо», розташованому на вул. Олеся Гончара, 96

у м. Києві, реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, попрямував в кінець торговельного залу, де, переконавшись, що ніхто

із сторонніх осіб за його діями не спостерігає, користуючись тим, що в даній частині залу та біля прилавку відсутній керуючий персонал та інші працівники магазину, взяв з прилавку 2 палиці ковбаси загальною вартістю 611 грн без урахування ПДВ,

що належать ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», які помістив собі під куртку, в яку був одягнений, та, взявши з метою приховати свої злочинні дії для придбання інший товар, попрямував до ліній касових терміналів, де, розрахувавшись за частину товару, та умисно

не розрахувавшись за взяті 2 палиці ковбаси, які були сховані у нього під курткою, покинув касову зону та направився до виходу з приміщення магазину. Однак довести свій умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки, вийшовши з приміщення магазину після проходження антикрадіжних рамок, був зупинений працівниками охорони цього закладу.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , безпідставно погодився із правильністю застосування до нього

під час призначення покарання положень ст. 69 КК та не надав в порушення

вимог ст. 419 КПК відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора. При цьому

суд, як зазначає прокурор, не врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, зокрема те, що вони були вчинені в період невідбутого покарання за попереднім вироком, а також дані про особу винного, який не працює, не має визначеного роду занять, що вказує на вчинення ним злочинів

з метою збагачення, в суді першої інстанції вину не визнавав і заперечував вчинення злочину, ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, та безпідставність визнання пом`якшуючими покарання обставинами щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали вимогам ст. 419 КПК, безпідставного застосування до засудженого положень ст. 69 КК, невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Статтею 69 КК регламентовано, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають

на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні

покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України

про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних

правопорушень, дані про особу винного, який під наглядом нарколога та психіатра

не перебуває, раніше засуджувався за вчинення корисливого злочину, при чому покарання за його вчинення не відбув, щиро розкаявся у вчиненні злочину та активно сприяв його розкриттю шляхом надання повних та достовірних показів стосовно обставин вчиненого діяння, а також взяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Беручи до уваги той факт, що матеріальної шкоди вчиненими правопорушеннями завдано не було, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень,

з урахуванням особи обвинуваченого, а також і того, яке саме майно останній намагався викрасти, суд вважав, що у даному випадку можливим є призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, а саме нижче від найнижчої межі, ніж передбачено санкцією вказаної частини статті, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В той же час суд вважав за необхідне за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, доводи якої в частині безпідставного застосування положень ст. 69 КК та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши

в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення, в тому числі і щодо безпідставного, на думку прокурора, визнання судом пом`якшуючими покарання обставинами щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Як убачається з постановленої ухвали, з приводу сукупності даних про особу обвинуваченого, який, хоча і був засуджений 29 грудня 2021 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК, та не відбув покарання і не займався суспільно-корисною працею, суд обґрунтовано вказав

на конкретні обставини справи, кількість епізодів, незначну вартість майна,

яку намагався викрасти ОСОБА_4 , та саме майно - продукти харчування, відсутність матеріальної шкоди, і те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом було визнано обставинами, які пом`якшують покарання, з огляду на що погодився

з висновками місцевого суду щодо призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2

ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.

При цьому колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано вказала на те,

що призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді 4 років позбавлення волі відповідає вимогам

статей 50, 65 КК, є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався

під час її постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його м`якість.

В касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання та безпідставності застосування до нього положень ст. 69 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3