Дата документу 06.06.2023 Справа№ 333/33/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/881/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/33/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: п.п.1, 4 ч.2 ст.115 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 4 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19 серпня 2021 року приблизно о 21 годині 15 хвилин, знаходячись у приміщенні коридору шостого поверху будинку АДРЕСА_2 поруч із вхідними дверима до квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку, з мотивів раптово виниклих під час словесного конфлікту неприязних відносин до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, дістав із внутрішньої кишені куртки кухонний ніж, який заздалегідь взяв зі свого місця мешкання, взяв його у праву руку та наніс не менш трьох ударів у передню та ліву бічну поверхню грудної клітини потерпілого ОСОБА_9 , який знаходився на площадці поблизу входу до квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку, унаслідок чого спричинив потерпілому одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів з подальшою масивною крововтратою, яке є небезпечним для життя в момент спричинення та кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, яке знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, внаслідок чого потерпілий помер на місці події, тим самим вбив ОСОБА_9 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, свідомо бажаючи не лише вбити потерпілу, а щоб потерпіла відчула додаткові страждання, які не є необхідними для настання її смерті, незаконно проник до квартири АДРЕСА_4 , де на кухні вищевказаної квартири наздогнав ОСОБА_10 та тримаючи кухонний ніж у правій руці, діючи з особливою жорстокістю, що виразилась, у тому числі, у нанесенні великої кількості тілесних ушкоджень, заподіяв потерпілій не менш 17 ударів в область правого та лівого передпліччя, грудної клітини та черевної порожнини потерпілої, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 множинні непроникаючі колото-різані рани у нижньому лівому квадранті правої молочної залози, у ділянці правої реберної дуги, на задній поверхні у нижній третині лівого плеча, на задній поверхні у середній третині лівого передпліччя, на внутрішній поверхні у верхній третині правого передпліччя, на задній поверхні у нижній третині правого передпліччя, на зовнішній поверхні у нижній третині правого передпліччя, на тильній поверхні правої кисті , на тильній поверхні 4-го пальця кисті, на ладанній поверхні 4-го пальця правої кисті, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_10 фізичні страждання, після чого наніс множинні проникаючі колото-різані поранення тулубу з ушкодженням хрящової частини лівого 3-го ребра, серцевої сорочки, передньої стінки лівого шлуночка та заднього сосочкового м`язу, передньої та задньої стінок пілоричного відділу шлунку, брижі кишківника, передньої стінки верхньої полої вени, що ускладнилось розвитком гострої крововтрати, які є небезпечним для життя, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, від спричинення який остання померла на місці. Тим самим ОСОБА_8 вбив ОСОБА_10 , після чого зник з місця вчинення злочинів.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за п.п.1, 4 ч.2 ст.115 КК, як умисне вбивство двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю. Йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, цивільний позов, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за п.п.1, 4 ч.2 ст.115 КК у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд при призначенні обвинуваченому покарання врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, визнання своєї вини. Проте сам факт визнання вини обвинуваченим не свідчить про його щире каяття, а будь-які інші обставини, які б про це свідчили, також не встановлені. Крім того, заходи по відшкодуванню завданої потерпілій шкоди обвинуваченим вжито лише частково наприкінці судового розгляду. А тому за умови призначення обвинуваченому недостатнього покарання у останнього складеться хибне враження про можливість подальшого вчинення злочинів, за які він не буде суворо покараний, що буде чинником для скоєння нових злочинів. Крім того, в результаті скоєного обвинуваченим злочину настала смерть двох осіб. При цьому обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину щодо осіб похилого віку. Також підлягає врахуванню і думка потерпілої щодо призначення обвинуваченому суворого покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований. Захисником під час апеляційного розгляду надано копії квитанцій про додаткове часткове відшкодування родичами обвинуваченого завданої останнім шкоди в сумі 13 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони є слушними з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особи злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст.12 КК, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.1 ст.64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Санкцією ч.2 ст.115 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.

Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання; інші аналогічні за своїми характеристиками ознаки.

Повертаючись до обставин даного кримінального провадження, слід зазначити, що відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК є особливо тяжким злочином скоєним проти життя та здоров`я особи. В результаті вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину настали негативні та незворотні наслідки - смерть двох людей похилого віку.

Крім того, встановлено, що в якості знаряддя вбивства обвинувачений використав ніж, який заздалегідь взяв зі свого місця проживання. Обвинувачений без будь-якого запрошення прийшов до потерпілих після чого завдав не менше трьох ударів у грудну клітину (життєво важливий орган) потерпілого ОСОБА_9 , який не становив жодної загрози для обвинуваченого. Вбивши потерпілого ОСОБА_9 на очах у потерпілої ОСОБА_10 , обвинувачений не зупинився на вчиненому та цілеспрямовано попрямував за потерпілою ОСОБА_10 , яка також не становила для обвинуваченого жодної загрози та не мала при собі будь-яких небезпечних предметів. При цьому обвинувачений завдав потерпілій не менше 17 ударів в різні частини тіла, чим спричинив потерпілій множинні непроникаючі колото-різані рани, внаслідок чого завдав потерпілій фізичні страждання. Проте, бачучи такі страждання і усвідомлюючи їх ступінь, обвинувачений не зупинив свої протиправні дії та продовжив наносити потерпілій тілесні ушкодження. Зокрема наніс множинні проникаючі колото-різані поранення тулубу, від яких настала смерть потерпілої. Вчинивши вбивство двох осіб обвинувачений з місця злочину втік.

Зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування обвинуваченим найважливішими соціальними цінностями, якими є життя та здоров`я людини, відсутність в нього будь-якої поваги до людей, а відтак про його високу суспільну небезпеку та на підвищену ступінь небезпеки вчиненого діяння.

Отже, характер та обставини умисних дій обвинуваченого, послідовність та інтенсивність їх вчинення, кількість заподіяних тілесних ушкоджень потерпілим об`єктивно свідчать, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, діяв зухвало, нехтуючи загальнолюдськими цінностями.

На переконання колегії суддів, наведена сукупність обставин свідчить про винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та виключну суспільну небезпеку обвинуваченого для інших людей та суспільства в цілому. А тому, на думку судової колегії, лише виняткова міра покарання у виді довічного позбавлення волі відповідатиме меті, визначеній у ст.50 КК. Адже виправлення обвинуваченого під час застосування навіть максимальної межі строкового покарання не можливе через його суспільну небезпечність як особи, яка без жалю та вагань не одномоментно, а протягом певного періоду часу, холоднокровно послідовно шляхом вчинення активних дій із застосуванням ножа позбавила життя двох людей похилого віку, не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, не слугуватиме цілям його застосування і не відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання встановленим ст.2 КПК.

При цьому колегія суддів зважає не тільки на дві кваліфікуючі ознаки вбивства, а й на наявність обставини, яка до того ж обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо осіб похилого віку.

Всіх цих обставин суд першої інстанції повною мірою не врахував, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею кримінального закону, але не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Внесення перед самим апеляційним розглядом родичами обвинуваченого 13 000 грн на часткове відшкодування завданої обвинуваченим шкоди, яка за вироком суду перевищує 1 000 000 грн, не може принципово вплинути на таке рішення апеляційного суду. Таке відшкодування має бути враховане під час виконання рішення суду про відшкодування шкоди на стадії його виконання.

У контексті наведених обставин вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за п.п.1, 4 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 20.08.2021 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4