ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3598/23
Провадження № 1-кс/362/639/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263КК України,

в с т а н о в и в:

16.06.2023 року слідчий СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що за невстановлених обставин, але не пізніше 14.06.2023 року у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в кінці травня 2023 року дійшов домовленостей з ОСОБА_8 на збут останньому бойових припасів калібру 5,45х39мм та цинк бойових припасів калібру 7,62 у кількості 700 штук на загальну суму 58000 грн.

У подальшому ОСОБА_6 під час дії воєнного стану, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 14.06.2023 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, з метою подальшого збуту, придбав 2160 бойових припасів калібру 5,45х39мм та цинк бойових припасів калібру 7,62 у кількості 700 штук, які почав незаконного зберігати у автомобілі марки «DOOGE» моделі «JOURNEY» реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору.

У подальшому, 14.06.2023 року о 09 год 44 хв, ОСОБА_6 попередньо домовившись з ОСОБА_8 про збут останньому бойових припасів на загальну суму 58 000 грн, діючи умисно, перевіз вказані бойові припаси автомобілем марки «DOOGE» моделі «JOURNEY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тримаючи їх на задньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля до вул. Декабристів в м. Васильків, Київської області, де поблизу будинку № 66 на проїжджій частині переслідуючи корисливий мотив, умисно, без передбаченого законом дозволу, з метою особистого збагачення, збув за грошову винагороду у розмірі 58000грн вищевказану бойові припаси ОСОБА_8

14.06.2023 року о 12 год. 56 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 навпроти автомийки Lux Wash затримано в порядку ст. 208 КПК України, крім того йому повідомлено зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється.

14.06.2023 року слідчим слідчого відділення ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та яке відповідно до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, 14.06.2023 вручено підозрюваному ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_9 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий у клопотанні вказав, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України;може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Отже, у даному випадку до підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний може не з`являтися за викликом до органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, може здійснювати вплив на свідків, а тому більш м`який запобіжний захід не є можливим. Щодо наявних тілесних ушкоджень у підозрюваного прокурор повідомила, що вона їх побачила тільки перед судовим засіданням, вона не може це пояснити, але можливо саме такі дії працівників поліції були через те, що при затриманні вони побачили в автомобілі кулемет.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, просив у його задоволенні відмовити, оскільки він військово зобов`язаний, має постійне місце проживання, одружений має на утримані неповнолітніх дітей. Крім того, пояснив, що під час затримання, яке відбулося о 10 год. його побили працівники поліції, хоча він не чинив опір при затриманні. А саме вказав, що його автомобіль зупинили працівники поліції він вийшов із машини надав документи, автомобіль перевірили, а потім надягнули кайданки без його відома та тримали на гарячому капоті обличчям, коли він попросив його підняти із капота бо обличчю гаряче то його підняли та кинули на асфальт, притиснувши його до асфальту. Від цього у нього почала текти кров у зв`язку із тілесними ушкодженнями обличчя. Також був сильний забій коліна. Коли він сказав працівникам поліції, що в нього іде кров з обличчя вони на це ніяк не відреагували.

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_9 в судовому засіданні просилау задоволенні клопотання відмовити, оскільки ризиків передбачених ст. 177 КПК України прокурором та слідчим не доведено, а є тільки припущенням, вчиняти тиск на свідків її підзахисний ніяким чином не може бо головний свідок невідомий бо його прізвище змінено, а інші свідки є працівниками поліції, також зазначила, що її підзахисний має постійне місце проживання, одружений є багатодітним батьком, є учасником бойових дій, є військовозобов`язаним, має захворювання із серцем у зв`язку із цим постійно проходить стаціонарне лікування. Також зазначила, коли вона прибула на місце затримання її підзахисний мав тілесні ушкодження, які вони зафіксували в протоколі, на її звернення щодо надання медичної допомоги працівники поліції не відреагували.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження № 0000414 від 19.05.2023року, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному та його захиснику копії клопотання та матеріалів, що були вручені підозрюваному та захисникам 15.06.2023 року, о 17 год. 30 хв., приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000414 від 19.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: у придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу (а.с.9, 10).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.06.2023 року, 14.06.2023 року о 12 годині 56 хвилин, за адресою АДРЕСА_1 затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до зауважень наявних в протоколі затримання, що від надання першої медичної допомоги ОСОБА_6 було відмовлено, швидку допомогу не викликали, його фактичний час затримання близько 10 год. (а.с.53-57).

14.06.2023 року о 22 год. 20 хв. ОСОБА_6 та його захиснику було вручено повідомлення про підозру (а.с. 59-62).

Підозра ОСОБА_6 підтверджується протоколом допитом свідка від 22.05.2023;протоколом допитом свідка від 22.05.2023;протоколом допитом свідка від 22.05.2023; протоколом огляду покупця та вручення грошових коштів від 14.06.2023; протоколом роз`яснення особі-покупцю його права та обов`язки від 14.06.2023;протоколом огляду та ксерокопії грошових купюр від 14.06.2023; протоколом допитом свідка від 14.06.2023; протоколом допитом свідка від 14.06.2023висновком експерта № СЕ-19/111-23/30608-БЛ від 14.06.2023; протоколом обшуку автомобіля від 14.06.2023;протоколом обшуку службового кабінету №14 від 14.06.2023; протоколом обшуку домоволодіння від 14.06.2023; протоколом допитом свідка від 14.06.2023; протоколом допитом свідка від 14.06.2023 року.

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання про обрання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до п. 5 Листа ВССУ, слідчий суддя має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).

У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3)вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясуватисімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;

5) наявність у підозрюваногопостійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного;

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 263 КК України; його вік та стан здоров`я, який має захворювання серця; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, те що він одружений, має на утриманні 3-х дітей, двоє із яких неповнолітні, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де характеризується посередньо та проживає разом із дружиною та дітьми; працює начальником служби метрології та стандартизації технічної частини військової частини НОМЕР_2 , учасник бойових дій; відсутність негативних характеристик за місцем проживання, роботи; те, що він раніше не судимий, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_6 прокурор та слідчий не володіють; також прокурором та слідчим не надано слідчому судді реальних доказів, яким чином підозрюваний може незаконно впливати на свідків, які вже допитані слідчим, а також є працівниками поліції, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Прокурором та слідчим, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не було надано реальних доказів, що до нього раніше застосовувались запобіжні заходи, умови яких він порушував, а тому відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_6 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1та 2 частини першоїцієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першоїцієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятоюцієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання

Таким чином, враховуючи, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні, а саме ч. 2 ст. 177 КПК України, наявність обгрунтованої підозри та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме: нічний домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гiднiсть, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

У силу приписів частини 6 статті 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Пунктом 7 статті 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою статті 206 КПК України, незалежно від наявності заяви особи, якщо відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання, а само щодо перевірки дотримання уповноваженими органами вимог статей 207-213 КПК України у випадках затримання особи, про що наголошується в пункті 1 Листа від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13.

Відповідно до статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Як встановлено слідчим суддею в судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу та заяви ОСОБА_6 при затриманні його 14.06.2023 року, працівниками поліції йому було спричинено тілесні ушкодження, що також слідчим суддею зафіксовано в судовому засіданні наявними у ОСОБА_6 ознаками тілесного ушкодження, а саме: забій м`яких тканин носа, роту та підборіддя, а також сильний забій коліна.

За таких обставин, враховуючи те, що перевірка заяв повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ «Захаркін О.М. проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів вказане підозрюваним діяння може бути розцінене як кримінально-каране, а слідчий суддя в силу своїх повноважень позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, та виявлених в судовому засіданні, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до п. 7 статті 206 КПК України доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідування у м. Києві провести дослідження фактів дотримання уповноваженим органом, вимог статей 207-213 КПК України під час затримання ОСОБА_6 14.06.2023 року щодо наявних у нього тілесних ушкоджень виявлених слідчим суддею під час розгляду клопотання та заявлених ним в судовому засіданні.

Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця смт. Бабанка, Уманського р-ну Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утримання двох неповнолітніх дітей, працюючого начальником служби метрології та стандартизації технічної частини військової частини НОМЕР_2 , учасник бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на шістдесят днів, а саме до «12» серпня 2023 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,в період часу з «19» год. 00 хв. по «07» год. 00 хв. кожного дня на період дії ухвали, строком на 60 днів, а саме до «12» серпня 2023 року, включно.

- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- не відлучатись із місця проживання в зазначений час, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду негайно.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю у ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 535 КПК України ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській областіповідомити слідчого суддю про результат виконання ухвали слідчого судді Васильківський міськрайонний суду Київської області від 16.06.2023 року.

Відповідно до п. 7 статті 206 КПК України доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідування у м. Києві провести відповідно до вимог КПК України перевірку дотримання уповноваженим органом, та ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області вимог статей 207-213 КПК України під час затримання ОСОБА_6 14.06.2023 року щодо наявних у нього тілесних ушкоджень виявлених слідчим суддею під час розгляду клопотання.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення та до «12» серпня 2023 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено «21» червня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10