ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8829/19 Номер провадження 11-кп/814/1569/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілої захисника обвинуваченого представника цивільного відповідачаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 жовтня 2018 року за №0004739, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , представника ПАТ «НАСК «Оранта» - ОСОБА_11 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 01 лютого 2022 року.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Цивільний позов прокурора задоволено та стягнуто зі ОСОБА_9 на користь держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради 18 133 гривень 71 копійку витрат на лікування потерпілого.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_7 з:

ПАФ "Подоляка" й ПАТ НАСК "Оранта" в солідарному порядку - 2 247 гривень 55 копійок майнової шкоди;

ПАФ "Подоляка" - 100 000 гривень моральної шкоди.

Відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 у частині відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, внаслідок отримання нею тілесних ушкоджень, залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 24 жовтня 2017 року приблизно о 13 годині, керуючи транспортним засобом «Mercedes Benz Vito», н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п.3.1, п.10.1 розділу 34 та п.34.1 ПДР України при виїзді з будинкового проїзду по вул. Раїси Кириченко, 84 у м. Полтава в напрямку проїзної частини цієї ж вулиці, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку вул. Остапа Вишні, перетнув подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки та вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 і ОСОБА_7 , в результаті чого заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

В апеляційних скаргах:

потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2022 року в частині вирішення її цивільного позову про стягнення моральної шкоди й стягнути з ПАФ "Подоляка" на її користь 3 000 000 гривень моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є неспівмірним з глибиною й тривалістю перенесених нею моральних страждань, пов`язаних зі смертю її чоловіка, внаслідок чого вона зазнала сильних емоційних змін (стресу) і дотепер наслідки ДТП вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання, що посилились негативним відношенням до вчиненого злочину обвинуваченого й ПАФ "Подоляка", яке намагалась уникнути цивільної відповідальності за спричинену його працівником шкоду;

захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2022 року та зменшити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 , визначивши його з урахуванням вимог справедливості й розумності. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд не врахував те, що потерпіла, зазначивши значну суму відшкодування моральної шкоди, не довела її наявність, глибину моральних страждань, а також не обґрунтувала розмір цієї шкоди;

представник ПАТ «НАСК «Оранта» - ОСОБА_11 , просить змінити вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2022 року та відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 , посилаючись на те, що страховою компанією на підставі угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 23 жовтня 2020 року й страхового акта від 30 жовтня 2020 року було сплачено потерпілій страхове відшкодування в сумі 117 200 гривень у рахунок компенсування шкоди, завданої: її здоров`ю в ході ДТП; смертю її чоловіка - ОСОБА_12 , і витрат, пов`язаних із лікуванням останнього.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи потерпілої на підтримку поданої нею апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, послаючись на те, що заявлений ОСОБА_7 розмір моральної шкоди є завищеним, думку прокурора, який зазначив про питання щодо розміру стягнення моральної шкоди на користь потерпілої з урахуванням вказівок, наданих Верховним Судом, міркування представника цивільного відповідача, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг і залишити без зміни оскаржуваний вирок, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисника й страхової компанії - залишенню без задоволення, з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У даному кримінальному провадженні 12 січня 2023 року Верховним Судом ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 (постановлену за результатами апеляційного перегляду вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2022 року) скасовано виключно в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди та призначено в цій частині новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а тому оскаржуваний вирок у іншій частині в апеляційному порядку не підлягає перегляду.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений, у тому числі в день вчинення злочину (ДТП) - 24 жовтня 2017 року, перебував у трудових відносинах з ПАФ «Подоляка», що підтверджується копією подорожнього листа службового автомобіля «Мercedes Benz Vito», н.з. НОМЕР_1 , виданого ПАФ «Подоляка» саме 24 жовтня 2017 року, де водієм визначено ОСОБА_9 . Цей лист підписано механіком, яким дозволено виїзд, і диспетчером. Тобто, в день ДТП автомобіль «Мercedes Benz Vito», н.з. НОМЕР_1 , був закріплений саме за обвинуваченим і перебував у його користуванні (т.1 а.п.98).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що з огляду на положення ч.1 ст.1172 ЦК України обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має бути покладено на ПАФ «Подоляка», з якою обвинувачений перебував у трудових відносинах на момент ДТП при керуванні транспортним засобом «Мercedes Benz Vito», н.з. НОМЕР_1 .

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ч.2 ст.127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Пунктом 2 ч.2 ст.23 ЦК України унормовано, що моральна шкода може полягати в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Життя та здоров`я людини згідно зі ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Установивши доведеність винуватості ОСОБА_9 , суд першої інстанції задовольнив частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 та стягнув із ПАФ «Подоляка» на її користь 100 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Однак, місцевий суд, ухвалюючи таке рішення, не дослідив питання про те, чи відповідає визначений розмір згаданої вище шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, не дав оцінки характеру вчиненого кримінального правопорушення та глибині моральних страждань потерпілої.

Разом з тим, у результаті вчиненого обвинуваченим ДТП пішохід ОСОБА_12 загинув, через це потерпіла, яка є особою похилого віку, безумовно зазнала сильних душевних страждань, пов`язаних із втратою її чоловіка. Поряд із фізичною та майновою шкодою, ОСОБА_7 завдано немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які потягли за собою негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, тривогу, емоційні й тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, відірваність від активного соціального життя. Це призвело також до потреби постійного відвідування лікаря з приводу відновлення стану свого здоров`я.

За таких обставин, оскаржуваний вирок належить змінити й збільшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій.

У свою чергу, за ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 29 червня 2022 року (справа №477/874/19), шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно ж до висновку щодо застосування норм права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Водночас, як видно з матеріалів справи, на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу - ПАФ «Подоляка», було застраховано в ПАТ НАСК «Оранта» та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2952859 від 15 березня 2017 року. Згідно з даними цього страхового полісу, чинного на момент настання ДТП (24 жовтня 2017 року), встановлено ліміт відповідальності на одного потерпілого за: шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200 000 гривень; шкоду, заподіяну майну - 100 000 гривень (т.2 а.п.35).

При цьому, в матеріалах провадження також міститься угода про припинення зобов`язання переданням відступного від 23 жовтня 2020 року, з якої встановлено, що страховиком ПАТ НАСК «Оранта» було сплачено ОСОБА_7 суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю померлого ОСОБА_12 , у сумі 117 200 гривень (т.3 а.п.139).

На підставі викладеного вище, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_7 , немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, з огляду на приписи ст.1194 ЦК України, зміст страхового полісу та угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 23 жовтня 2020 року, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ПАФ «Подоляка» завданої потерпілій моральної шкоди в сумі 800 000 гривень.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках.

Принцип диспозитивності в цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист. Позивач з метою реалізації приватного інтересу визначає предмет позову на власний розсуд.

Тому, оскільки ОСОБА_7 , як у цивільному позові, так і апеляційній скарзі, не висувала вимоги до страховика ПАТ НАСК "Оранта" з приводу відшкодування моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції позбавлений вирішувати питання щодо розміру моральної шкоди, який підлягав стягненню з ПАТ НАСК "Оранта". Між тим, потерпіла сторона за наявності визначених законом підстав не позбавлена права звернутись із відповідною вимогою до суду цивільної юрисдикції в порядку, визначеному ЦК України й ЦПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисника та страхової компанії, в яких порушувалось питання про безпідставність заявлених ОСОБА_7 вимог - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , представника ПАТ «НАСК «Оранта» - ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2022 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з ПАФ "Подоляка" на користь потерпілої ОСОБА_7 800 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - з моменту вручення її копії.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4