Справа №:755/7365/23
Провадження №: 1-кс/755/1626/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2023 р. м. Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2023 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15 ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2023 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України, в якому остання просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка, як зазначено у клопотанні, належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 06.04.2023 р. отримано заяву ОСОБА_5 про вчинення правопорушення, згідно з якою невстановлені особи, шляхом обману, намагаються заволодіти квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що належить батькові останнього - ОСОБА_4 , 1937 року народження, а саме шляхом схиляння до укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири.

Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_5 повідомив, що його батько ОСОБА_4 , 1937 р.н., проживає окремо, за адресою АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності. Сам ОСОБА_5 проживає в цьому ж будинку та підтримує з батьком дружні відносини, навідує останнього та здійснює за ним догляд. На початку квітня ОСОБА_5 дізнався від сусідів, що поряд з батьком з`явилась невідома жінка на ім`я ОСОБА_6 , яка схиляє батька до продажу квартири та вже збирає документи для укладання відповідної угоди. Під час спілкування з батьком, останній повідомив ОСОБА_5 , що має намір переїхати жити в село, де йому нібито пообіцяли будинок, але де саме останній не знає. При цьому зазначив, що в даному питанні він повністю покладається на жінку на ім`я ОСОБА_6 , та ніякої допомоги від рідних не потребує.

Зі слів заявника, його батько, ОСОБА_4 , ніколи раніше не висловлював бажання продати квартиру та наразі не володіє будь-якою інформацією стосовно подальших своїх планів, місця переїзду, поводиться агресивно та зазначає, що у всьому покладається на ОСОБА_6 . Під час спілкування заявника по телефону з жінкою на ім`я ОСОБА_6 остання спочатку заперечувала факт знайомства з ОСОБА_4 , поводилась зухвало, проте в подальшому визнала, що знайома із ОСОБА_4 та підтвердила той факт, що дійсно готує документи для продажу квартири.

З огляду на викладене, прокурор вважає наявними підстави для висновків про те, що невстановлені особи, зважаючи на похилий вік ОСОБА_4 , а також той факт, що останній не в повній мірі може усвідомлювати свої дії та їх наслідки, намагаються схилити останнього до продажу квартири з метою заволодіння грошовими коштами або до укладення фіктивної угоди, наслідком якої буде перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до третіх осіб без надання грошових коштів самому ОСОБА_4 .

Згідно матеріалів, які містяться в КМБТІ, встановлено, що 06.04.2023 року приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7 звернувся до КМБТІ з електронним запитом про отримання інформації щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та 06.04.2023 року отримала відповідь в електронній формі.

Згідно даних КМБТІ квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 10.12.1997 (Наказ №479-С від 28.11.1997), зареєстрованому в Бюро 19.12.1997 за реєстровим №345/31007.

З огляду на наведене, враховуючи, що невстановленими особами вчиняються дії, направлені на заволодіння квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обману, у прокурора наявні підстави вважати, що вказана квартира є об`єктом протиправних дій, тому прокурором порушено питання щодо накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, наполягала на його задоволенні.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2023 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Водночас частина друга ст. 171 КПК України встановлює вимоги до клопотання слідчого, прокурора. Так, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

В обґрунтування вимог клопотання прокурор зазначає, що метою накладення арешту є збережння речових доказів.

Втім, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчому судді не надано доказів того, що вказана квартира дійсно має значення речового доказа у даному кримінальному провадженні та, зокрема, визнаний речовим доказом у встановленому законом порядку із винесенням відповідної постанови.

В той же час, слідчому судді не було надано належних доказів і щодо права власності на майно, про арешт якого клопоче прокурор.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 334190937 від 31.05.2023 р. відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Так, на підтвердження права власності щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом протиправних посягань, надано довідку КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ) від 04.04.2023 р. КВ-2023 № 9577, згідно з якою право власності на вказане нерухоме майно належить ОСОБА_8 , без зазначення прізвища особи, що, на думку слідчого судді, не може вважатись належним доказом.

При цьому, слідчий суддя зауважує на тому, що право власності будь-якої особи є непорушним і перебуває під захистом як національного, так і міжнародного права, зокрема, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, слідчий суддя доходить висновку, що прокурором у клопотанні не доведені підстави та правове обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а накладення арешту на майно, щодо якого звертається прокурор, може потягти за собою обмеження прав третіх осіб.

За таких обставин клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту у кримінальному провадженні №0001308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2023 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9