УХВАЛА

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 953/5792/22

провадження № 51-3819 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Харківського апеляційного суду від 23 березня 2023 року щодо останньої,

встановив:

У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вироку апеляційного суду у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху із наданням строку для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.

Однак ОСОБА_4 , всупереч вимогам ч. 3 ст. 33 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, звернулась з касаційною скаргою, яку адресувала Верховному Суду України Касаційному кримінальному суду.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

При цьому, обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Як слідує зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 оскаржує вирок апеляційного суду з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість (п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України).

Разом з цим, захисник у касаційній скарзі не наводить обґрунтування щодо відмінності принципового характеру у виді та розмірі призначеного покарання, в аспекті ст. 414 КПК України, та не враховує, що покарання ОСОБА_5 призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Натомість, доводи касаційної скарги фактично зводяться до безпідставного скасування апеляційним судом звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до приписів ст. 75 КК України, що позбавляє Суд можливості встановити дійсну її позицію, з чим саме ОСОБА_4 не погоджується - з видом та розміром призначеного засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років чи з порядком його відбування.

Призначення покарання і звільнення від його відбування, попри нерозривний взаємозв`язок з точки зору правових наслідків для засудженого, мають відмінну юридичну природу і є окремими заходами, які послідовно застосовуються судом у разі прийняття відповідного рішення. При цьому вирішення питання про обрання особі виду покарання передує вирішенню питання про звільнення від його відбування з випробуванням, що прямо випливає зі змісту положення ч. 1 ст. 75 КК України.

При цьому, ОСОБА_4 варто врахувати, що незастосування приписів ст. 75 КК України є іншою підставою для скасування або зміни судового рішення, відмінною від підстави передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, на яку вона посилається у касаційній скарзі.

Частиною 4 ст. 427 КПК України встановлено, що якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, захисник ОСОБА_4 додала до касаційної фотокопію ордеру серії АМ № 000077 від 16 березня 2023 року, у якому вказано назву органу, у якому надається правова допомога, зокрема, «Верховний Суд України», який у зв`язку із набранням чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року припинив діяльність. Натомість вказаним Законом визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд (п. 21 ст. 3, ч. 3

ст. 33 КПК України).

Таким чином, вказана фотокопія ордеру за своїм змістом не може вважатися документом, що підтверджує повноваження ОСОБА_4 на участь у кримінальному провадженні, як захисника засудженої ОСОБА_5 .

Разом з цим, документи надані на підтвердження повноважень захисника надані до Суду у фотокопіях, які належним чином не засвідчені, а отже не можуть бути визнані судом як документи, що підтверджують повноваження захисника у даному кримінальному провадженні.

Верховний Суд роз`яснює, що відповідно до п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Таким чином, в порушення ч. 4 ст. 427 КПК України захисник не додала документів на підтвердження своїх повноважень, передбачених ч. 1 ст. 50 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Однак, усупереч положенням наведеної норми, ОСОБА_4 не долучено до касаційної скарги копію оскаржуваного судового рішення. Водночас додана фотокопії вироку не засвідчена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, або відповідно до п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», а тому не може вважатися копією оскаржуваного судового рішення.

Окрім цього, ОСОБА_4 не додала копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження (прокурору та засудженій), що становить порушення ч. 6

ст. 427 КПК України.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою захисника.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Харківського апеляційного суду від 23 березня 2023 року щодо останньої залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3