Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/274/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 125 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеконференції, кримінальне провадження № 0000155 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2023, яким

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Димине, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянин України, українця, не одруженого, який утриманців не має, освіта базова загальна середня, не працює, студент 1 курсу РЦПО ім. О.С.Єгорова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджено за ч.2 ст.125 КК України та звільнено від покарання без визначення його виду і розміру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ч.1 ст. 105 КК України.

Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Оголошено ОСОБА_7 осуд за вчинені ним неправомірні дії.

Попереджено ОСОБА_7 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної діяльності чи вчинення нового кримінального правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

23 травня 2021 року близько 21:30 год. неповнолітній ОСОБА_7 , перебував біля подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , котре належить ОСОБА_11 . В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у неповнолітнього ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, неповнолітній ОСОБА_7 кулаком правої руки наніс ОСОБА_11 один удар в область обличчя та один удар в область правого вуха.

Своїми умисними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 , згідно висновку експерта № 350 від 25.05.2021, тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на слизовій ділянці нижньої та верхньої губи з відсутністю 12 та 24 зубів; саден в ділянці червоної кайми верхньої губи, в ділянці завитка правого вуха та завушній ділянці справа. Ушкодження в ділянці губ, слизових ділянок та відсутність зубів відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 діб до 21 доби, всі інші до категорії легких тілесних ушкоджень.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що примусові заходи виховною і характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього, тобто якщо на момент ухвалення судового рішення особа не досягла 18-річного віку.

Таким чином, суд першої інстанцій звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання, безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 105 КК України тобто застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 повідомив суду, що проживає в м. Вроцлаві, Республіка Польща, де працює та отримує заробітну плату, таким чином має самостійний дохід та власні кошти.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 ,які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинив короткочасний розлад здоров`я.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині не правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка виразилась у застосуванні до обвинуваченого положень ч.1 ст. 105 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Так, положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 105 КК України встановлено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду. Під час судового розгляду суд за наявності вищезазначених підстав, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином колегія судді погоджується з апеляційними доводами апеляції прокурора про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ст. 105, КК України, оскільки на момент ухвалення судового рішення 28.02.2023 обвинувачений досяг 18-річного віку.

За таких підстав доводи апеляції прокурора знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений та захисник подали клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності

Прокурор в суді апеляційної інстанції змінив вимоги апеляційної скарги просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з закінченням на момент апеляційного розгляду строків притягнення до кримінальної відповідальності та не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого та захисника.

Потерпілий в письмовій заяві заперечив проти задоволення клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам клопотання захисника та зміненої апеляційної скарги прокурора щодо застосування до обвинуваченого положень ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів виходить з наступного.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого - є безумовною підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, яке було скоєне ним 23 травня 2021 року.

Кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачувався ОСОБА_7 ,згідно з нормами ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки:

- (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

- три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

- п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини;

- десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

- п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину);

якщо протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний);

особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Щодо осіб які скоїли кримінальне правопорушення у віці до 18 років встановлюються скорочені строки давності. Так, згідно ч. 1, ч. 2 ст. 106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку;

2) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину;

3) сім років - у разі вчинення тяжкого злочину;

4) десять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне клопотання захисника та обвинуваченого, а також змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити скасувавши вирок та звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття щодо нього кримінального провадження.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ч.4 ст.ст. 286,376, 404-405, 407, 419-420, ч. 15 ст.615 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та клопотання захисника ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2023 щодо неповнолітнього ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, на підставі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ч.4 ст. 286 КПК, ст.49, п.1 ч.2 ст. 106 КК України, у зв`яжу із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000155 від 25.02.2021 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4