Справа № 352/129/22
Провадження № 11-кп/4808/455/23
Категорія ч.2 ст.286-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження

за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою технічною освітою, військовозобов`язаного, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресом: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и л а :

За вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286-1 ч. 2 КК України та призначено йому, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

У вироку зазначено, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався і підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Судом стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3755,64 грн. понесених Івано-Франківським НДЕКЦ МВС витрат на проведення судових експертиз.

Ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду від 20.04.2021 р. та від 04.06.2021 р. про накладення арешту на майно - скасовано в повному обсязі.

Вирішено питання про речові докази.

Зазначено, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судом першої інстанції встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:

18.04.2021 р. приблизно о 01 год. 00 хв. водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи технічно справним автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою дороги Р-20 із сполученням Снятин-Тязів, що проходить між населеними пунктами смт. Єзупіль та с. Побережжя, Єзупільської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у напрямку с. Побережжя. При цьому, ОСОБА_8 перевозив у салоні автомобіля пасажирів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Дана ділянка дороги призначена для руху у двох протилежних напрямках, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, асфальтована, без вибоїн. Справа та зліва до проїзної частини примикаються ґрунтові узбіччя та кювет.

У цей час, попереду автомобіля марки Volkswagen Passat на відстані біля одного кілометра від мосту через річку Бистриця у напрямку с. Побережжя, на правому ґрунтовому узбіччі автодороги Р-20 із сполученням Снятин-Тязів, знаходився припаркований автомобіль марки ВАЗ-2108 реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, із увімкненою аварійною сигналізацією та вимкненим двигуном, повернутий передньою частиною в напрямку с. Побережжя. По праву сторону від вказаного автомобіля, а саме поряд із правою задньою його частиною, на правому ґрунтовому узбіччі стояли ОСОБА_15 та ОСОБА_12 .

Наблизившись до вищевказаного автомобіля марки ВАЗ-2108 реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не обравши безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля і маючи об`єктивну можливість завчасно виявити вищевказаний автомобіль припаркований із увімкненою аварійною сигналізацією на правому ґрунтовому узбіччі та перебуваючи поряд ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля марки Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_1 із задньою частиною зазначеного автомобіля марки ВАЗ 2108, а також вчинив наїзд на ОСОБА_12 .

При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9., відповідно до якого водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., що вказує у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 13.1., згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У результаті порушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження закрита травма обох ніг у вигляді: закритого перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки із зміщенням відламків, що викликало необхідність проведення операції (скелетний витяг за п`яткову кістку справа 18.04.2021 відкрита репозиція внутрішньо-суглобового перелому діалізу великогомілкової кістки з внутрішньої фіксацію МОС пластиною 11.05.2021, відкрита репозиція перелому малогомілкової кістки справа з ревізією малогомілкового нерва 11.05.2021), закритого подвійного перелому обох кісток лівої гомілки: порушення цілісності обох кісток в середній третині, діафізарний клиновидний перелом зі зміщенням уламків, що викликало необхідність проведення операції (скелетний витяг за п`яткову кістку зліва 18.04.2021, закрита репозиція перелому діалізу великогомілкової кістки зліва з внутрішньої фіксацію 11.05.2021), які ускладнились тромбоемболією гілок легеневої артерії, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Не погодившись з вказаним вироком суду, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок незаконним з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що судом у мотивувальній частині вироку не наведено мотиви прийнятого рішення та при призначенні ОСОБА_8 показання із застосуванням ст.69 КК України, нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією статті закону про кримінальну відповідальність, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор вважає, що наведені судом обставини при призначенні ОСОБА_8 покарання не давали суду підстави для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Вважає, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 , не вказав чому наведені обставини визнано такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і впливають на пом`якшення покарання.

Таким чином, апелянт вважає, що призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Наголошує, що судом не враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, оскільки воно вчинено в стані алкогольного сп`яніння, даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів і санкцією статті передбачений безальтернативний основний вид покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років. Вважає, що покарання у виді штрафу не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 286-1 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та безпідставне застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання, ґрунтуються на законі.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди.

Суд першої інстанції також врахував, що потерпілий просив не призначати обвинуваченому суворе покарання, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має постійне місце проживання та позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Суд першої інстанції вважав, що вищевказані обставини у своїй сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і свідчать про необхідність застосування вимог ст.69 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286-1 ч. 2 КК України, а саме у виді штрафу, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді у виді штрафу у відповідності до вимог ст.69 КК України, не обґрунтував належним чином та прийшов до неправильного висновку, що зазначені обставини у сукупності із даними про особу обвинуваченого, свідчать про істотне зниження тяжкості вчиненого правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження.

Таким чином, обвинувачений визнаний винним у вчиненні правопорушення, яке пов`язано із грубим суспільно небезпечним порушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та стосується керування транспортним засобом у стані сп`яніння, що призвело до тяжких непоправних наслідків у виді отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення правопорушень, які пов`язані із порушенням безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів виходить з того, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що наведені судом мотиви ухваленого рішення не свідчать про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті закону про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів, вважає, що наведені судом обставини не давали правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України і призначене ним покарання у виді штрафу не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та є явно несправедливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України однією із підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким та приймає до уваги, що санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України передбачений безальтернативний основний вид покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, обставини вчинення злочину.

Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має постійне місце проживання та позитивно характеризується.( а.п.104,108)

У відповідності до вимог ст.66 КК України колегія суддів, при призначенні покарання ОСОБА_8 , визнає обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Враховуючи вищезазначені обставини, у їх сукупності, колегія суддів вважає що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.370, 374, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5( п`ять) років.

Строк основного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду.

В решті вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5