Справа №359/7111/22
Провадження №1-кп/359/262/2023
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2023 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією кримінальне провадження №0001083, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2022 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любарці Бориспільського району Київської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

01.09.2022 приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 перебував біля будинку АДРЕСА_2 . В цей час в останнього виник умисел на заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів проник на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 . Далі, ОСОБА_7 зламав замок вхідних дверей до вказаного будинку, куди він проник в середину.

В подальшому, ОСОБА_7 проник до середини будинку де заволодів належним ОСОБА_9 майном, а саме: одним ТВ тюнером «Romsat» «Т-2» вартістю 550 грн.; балончиком «ГАЗу» для розпалювання 150 мл. вартістю 30 грн.; упаковками отрути від гризунів на суму 30 грн.; тримером для стрижки волосся «HAGIO» вартістю 400 грн.; металевим ножем з пластиковою ручкою; алюмінієвими мисками в кількості 9 штук; металевими сковорідками в кількості 2 штук; 1 чавуном; 1 алюмінієвою каструлею; пакетами вермішелі швидкого приготування «Мівіна» в кількості 7 штук; 1 батоном; 1 великою алюмінієвою мискою; 1 чавуном; 0,5 кг. морожених напівфабрикатів; 1 флаконом парфумів «Сlima»; 1 пляшкою гелю для гоління; 1 електро-подовжувачем, чоловічими штанами зеленого кольору в кількості 1 пари, які склав в сумку в клітинку з полімерного матеріалу.

Під час вчинення цих дій - викрадення чужого майна, що належало потерпілому, потерпілий ОСОБА_9 , що вже відпочивав, відчув присутність обвинуваченого в будинку внаслідок дій останнього по пошуку речей, та зробив його зауваження, чим викрив дії ОСОБА_7 щодо таємного викрадення його майна. Після цього, ОСОБА_7 , злякавшись присутності потерпілого, з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 1010 грн. При цьому, таємне викрадення майна обвинуваченим ОСОБА_7 було виявлено потерпілим ОСОБА_9 , і вподальшому ОСОБА_7 вже відкрито заволодів зібраними ним речами і продуктами, та вподальшому залиши територію будинковолодіння.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисні дії, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з проникненнямх у житло, вчинений в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України.

Саме таке формулювання обвинувачення суд вважає доведеним в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Вчинення ж ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, як заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та дослідження доказів обвинувачення.

Докази, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України прокурором надано наступні докази, а саме: показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та письмові докази у кримінальному провадженні.

Так, потерпілий ОСОБА_9 був допитаний слідчим суддею під час розгляду клопотання про допит потерпілого. ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Точної дати події не пам`ятає. Було близько 24 год. ночі, він вже був у ліжку, почув, що хтось зайшов до будинку і увімкнув світло. То був якийсь чоловік, який підійшов до нього, приставив йому до горла ніж та сказав віддати йому гроші. На що він відповів, що грошей у нього не має. Після цього невідомий чоловік почав збирати в сумку різні речі, які знаходились в його будинку: посуд, приставку до телевізора, чавун та інше. Коли невідомий закінчив збирати речі, то закрив двері і пішов геть. Під час допиту потерпілий вказавши на обвинуваченого, зазначив, що саме останній в ту ніч заліз до його будинку та викрав майно. Також зазначив, що на момент події двері будинку були зачинені на металевий гачок, і що обвинувачений зайшов до будинку зірвавши петлю до гачка. Також потерпілий повідомив, що всі викрадені речі йому були повернуті, тому претензій до обвинуваченого з цього приводу він не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що він проживає по АДРЕСА_2 . Потерпілого ОСОБА_9 він добре знає, оскільки останній проживає в сусідньому будинку. Щодо події, яка відбулася 01.09.2022 року свідок зазначив, що пізно вечері, він почув якісь звуки під вікном свого будинку, наче шарудить листя, а потім наче тріщить паркан. Він вийшов на веранду та запитав хто там, в цей момент побачив, що хтось тікає. Хто саме він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що обвинуваченого знає давно. Потерпілого теж добре знає, оскільки останній проживає в будинку АДРЕСА_2 та є його сусідом вже більше двадцяти років. В той вечір, коли сталася подія він спав і нічого не чув. Вранці коли вийшов на вулицю, то побачив, що погріб відкритий, а на подвір`ї лежать банки з консервацією. Згодом приїхали працівники поліції зі службовою собакою, його покликали та розпитували щодо події, яка сталась вночі. Через деякий час поліцейські знайшли обвинуваченого ОСОБА_7 і останній зізнався в скоєнні злочину та видав викрадене майно. Речі знаходились у великій сумці, яку обвинувачений сховав в сараї біля закинутої старої хати на відстані близько 30 метрів від місця злочину. Через деякий проміжок часу, він був понятим під час проведення слідчого експерименту з потерпілим. Останній під час слідчої дії розповідав, що ОСОБА_7 вибив двері до будинку потерпілого та погрожував останньому ножем біля горла вимагаючи гроші. Зазначив, що під час проведення слідчого експерименту велась відеозйомка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надала покази, зазначивши, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , по сусідству з потерпілим ОСОБА_9 . Обвинуваченого вона також знає. Щодо події, яка сталася 01.09.2022 року, повідомила, що вона була понятою під час проведення слідчих дій та була свідком того, як обвинувачений приніс сумку з викраденим у потерпілого майном. Під час слідчого експерименту, потерпілий сам повідомляв про обставини події.

Причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину у даному кримінальному провадженні прокурор доводив наступними письмовими доказами:

- витягом з кримінального провадження, внесеного 02.09.2022 року в ЄРДР за № 0001083 (а.с.80,81), з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за підозрою ОСОБА_7 у нападі 01.09.2022 приблизно 23 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останнього, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, поєднаному з проникненням у житло;

- протоколом прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.09.2022 року (а.с.89,90), відповідно до якої слідчий СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_16 прийняла заяву від ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що 01.09.2022 року о 24 год. 00 хв. до нього в будинок, за вказаною адресою проникла невідома особа, почала погрожувати ножем та викрала його особисті речі, які знаходились в будинку;

- протоколом огляду місця події - території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , від 02.09.2022 р., який проведено слідчим СВ Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 , в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_9 , з ілюстративною таблицею до даного протоколу (а.с.92-99). В ході цієї слідчої дії встановлено, що територія домоволодіння огороджена дерев`яним парканом. Вхід на територію здійснюється через дерев`яну хвіртку, що на момент огляду відчинена. Зліва розташована одноповерхова будівля з дерев`яними дверима. З права розташований житловий одноповерховий будинок білого кольору. Вхід до будинку здійснюється через дерев`яну прибудову (веранду), двері до якої на момент огляду відчинені. В дерев`яних дверях скляні вставки, які на момент огляду пошкоджено та відкрито. Далі розташована веранда на якій розташовані колоди дерев`яні, слід дерев`яний та інші речі. Далі розташований вхід до кімнати, через дерев`яні двері, що на момент огляду відчинено, замок на яких не пошкоджено (видимих пошкоджень не виявлено). Розташовано з ліва на право: дерев`яний табурет з побутовими речами, пластикові пляшки, дерев`яні стільці дві штуки. Далі розташована дерев`яна шафа з кухонними приборами, телевізор, дерев`яний стіл на якому знаходяться продукти харчування, холодильник відчинений. Далі розташована велика кімната де з ліва на право розташована велика купа речей, дерев`яний стіл з особистими речами. Вікна в кімнаті зачинені, видимих пошкоджень не виявлено. З вказаної кімнати з права знаходиться вхід до спальні де розташоване вікно на ліжко. На момент огляду вікно зачинено;

- протоколом огляду від 02.09.2022 року, який проведено слідчим СВ Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 , в присутності понятих, з ілюстративною таблицею до даного протоколу (а.с.100-114). Місцем огляду являється відкрита ділянка місцевості, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В ході цієї слідчої дії громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно видав клітчату сумку, яка на момент огляду була відкрита та в якій знаходились речі, а саме: металевий ніж з пластиковою ручкою, 9 - алюмінієвих мисок, металева сковорідка, 1 - чавун, 1 - алюмінієва каструля, 2 - упаковки речовини для травлення гризунів, 7 - пакетів вермішелі швидкого приготування «Мівіна», 1 - батон, 1- велика алюмінієва миска, 1 - чавун, 0,5 кг. морожених полу фабрикатів, 1- металева сковорідка, флакон парфумів «Сlima», 20 штук ключів, 1 пульт від телевізора, 1 - ТВ тюнер «Т-2», 1 - пляшка гелю для гоління, 1 - балон ГАЗ для розпалювання, 1 - тример для стрижки волосся «HAGIO», 1- електро-подовжувач, чоловічі штани зеленого кольору. Описані вище предмети та речі були визнані постановою слідчого Бориспільського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 03.09.2022 року речовими доказами та під розписку передані на зберігання потерпілому та до камери схову Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області. Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2022 року на речі, які були виявлені та вилучені під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_2 , було накладено арешт;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.09.2022 року, яке проведено слідчим СВ Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 в присутності понятих за участю потерпілого (а.с.121-123). В ході цієї слідчої дії було встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених знімків для впізнання, впізнав особу на фотознімку під №1, на якому зображено ОСОБА_7 ;

- протоколом про проведення слідчого експерименту від 26.09.2022 року, який було проведено слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області підполковником поліції ОСОБА_17 під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001083 від 02.09.2022 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 , з метою уточнення показів останнього. (а.с.126-128). Слідча дія проводилась у присутності двох понятих. Місцем слідчої дії є домоволодіння АДРЕСА_2 . До протоколу слідчого експерименту додається цифровий носії інформації картка «micro MI brand» з відеозаписом цієї слідчої дії, який було досліджено та переглянуто в судовому засіданні. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що вночі, точної дати не пам`ятає, особа, з однією рукою, яку він впізнав, як ОСОБА_7 , пошкодила защіпку дверей та проникла всередину будинку, де приставивши йому ніж до горла, почала вимагати гроші. Потім особа відкрито заволоділа речами потерпілого;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.09.2022 року, відповідно до якого 02.09.2022 року о 18 годині 20 хвилин старшим слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_18 у присутності захисника, було затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З протоколом ознайомлені захисник та підозрюваний ОСОБА_7 (а.с. 131-134);

-висновком судово-психіатричного експерта № 284 відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» від 14.09.2022 року (а.с.165-167), відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на легку розумову відсталість. Під час скоєння інкримінованих йому дій останній міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 в даний час страждає на легку розумову відсталість, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час скоєння інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. ОСОБА_7 страждає на алкогольну залежність. Він потребує лікування від цього захворювання. Протипоказань до такого лікування у нього не виявлено. Клінічних ознак наркотичної залежності у нього не виявлено. ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував.

Суд також дослідив матеріали кримінального провадження, що подані прокурором, зокрема: постанову слідчого СВ Бориспільського відділу поліції ГУ НП в Китївській області про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 03.09.2022року; ухвали слідчих суддів Бориспільстького міськрайонного суду Київської області області від та 03.09.2022 року та 22.09.2022 року; постанову старшого слідчого Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизм від 12.09.2022 року.

Дані письмові матеріали хоча і не є доказами в розумінні статті 84 КПК України, однак являються процесуальними документами, які підтверджують законність і правомірність проведення органом досудового розслідування процесуальних дій в межах даного кримінального провадження.

Усі наведені вище докази на думку державного обвинувача, повністю підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та прокурор вважає, що його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, визнав частково. Факт викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 не заперечує, в той же час, зазначив, що ніж при цьому до потерпілого не застосовував та ніяких погроз насильства не висловлював.

ОСОБА_7 не заперечує, що у вересні місяці 2022 року, точної дати не пам`ятає, пізно ввечері, зайшов до будинку АДРЕСА_2 та викрав з відти майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 .. Зазначив, що коли підійшов до будинку, то древі були привідкриті і він зайшов. Чи був хтось в будинку він не знав. В будинку було темно, тому він світив телефоном. Світло не вмикав. Скільки всього в будинку кімнат не знає, він перебував лише в одній. Знайшовши в кімнаті сумку, він почав складати в неї речі, які належать потерпілому: їжу, тюнер, посуд та інші. Вказує, що потерпілий його бачив, але він йому не погрожував, ніж був у сумці. В той же час, під час допиту в судовому засіданні, на запитання прокурора чи бачив його потерпілий, обвинувачений повідомив, що потерпілий його не бачив. Коли він почув, що хтось ходить, то відразу пішов на вихід. Коли вже був у веранді, то потерпілий щось крикнув, що саме він не пам`ятає. Після цього, він вийшов з будинку та сховав викрадене майно у дворі потерпілого. Наступного дня його затримали працівники поліції. Обвинувачений також зазначив, що він щиро розкаюється в скоєному.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначав, що вина його підзахисного ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не доведена, та з урахуванням усіх досліджених доказів просив змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, засудивши ОСОБА_7 за вчинення більш мякого кримінального правопорушення. В обґрунтування таких вимог захисник зазначив, що допитані свідки очевидцями злочину не були. Про подію злочину їм відомо зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 . Їм відомо, що ОСОБА_7 викрав майно потерпілого, про що зізнався наступного дня після вчинення злочину. Подробиці вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їм не відомі. Запис судового засідання допиту потерпілого ОСОБА_9 слідчим суддею містить відомості щодо відкритого заволодіння ОСОБА_7 майном потерпілого, але не містить відповідей на конкретні питання, пов`язані із застосуванням обвинуваченим ножа, зокрема: звідки в ОСОБА_7 у руці опинився ніж; де перебував цей ніж перед тим, як обвинувачений його узяв; яким чином ОСОБА_7 тримав ніж та як був розташований по відношенню до потерпілого в момент тримання ножа; яка була відстань між обвинуваченим та потерпілим у цей момент; у якій кімнаті будинку відбувались дані події; чи дозволяло освітлення в буднику та зір потерпілого побачити йому ніж у руці обвинуваченого тощо. Враховуючи, що відповіді на вказані питання відсутні, зазначений допит потерпілого не доводить факту застосування до нього ОСОБА_7 погрози насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи. Окрім того, протокол слідчого експерименту з участю потерпілого також не містить відповідей на вказані питання. Поряд з цим, при проведенні вказаної слідчої дії з відеозаписом, слідчим допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального кодексу, оскільки слідчий задавав потерпілому навідні запитання, у тому числі щодо обставин застосування ОСОБА_7 ножа, підказуючи ОСОБА_9 відповіді на запитання. З відеозапису, також, вбачається, що потерпілий погано чує, при роз`ясненні йому прав та обов`язків він спілкувався з ОСОБА_12 , яка була пойнятою, унаслідок чого зміст своїх прав та обов`язків не чув. Це свідчить про те, що слідчим, у порушення ч. 3 ст. 223 КПК України, права та обов`язки (у тому числі, відповідальність за завідомо неправдиве показання потерпілого) ОСОБА_9 не роз`яснено. У зв`язку з цим, захисник просив суд протокол слідчого експерименту з участю потерпілого визнати недопустимим.

Кваліфікація дій обвинуваченого та оцінка зібраних доказів судом.

Суд, дослідивши докази, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи позицію сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України вважає, що дії останнього невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, оскільки під час судового слідства така кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшла свого підтвердження, зважаючи на недостатність таких в матеріалах кримінального провадження.

Користуючись своїм правом, визначеним ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження та викликано необхідністю надання правильної правової кваліфікації його діям.

Так, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною і такою, що відповідає фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

При оцінці доказів в їх сукупності, суд не знайшов серед них доказів на підтвердження висновку про застосування ОСОБА_7 погроз насильства, небезпечного для життя та здоровя особи потерпілого під час вчинення ним злочинних дій. Надані ж з цього приводу докази обвинувачення у вигляді допиту потерпілого слідчим суддею та протоколу слідчого експерименту, проведеного 26.09.2022 року з участю потерпілого, суд розцінює критично та визнає їх недопустимими, зважаючи на наявні порушення вимог КПК України при проведенні відповідних слідчих дій, які є істотними, і свідчать про порушення права на захист обвинуваченого.

Так, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (Постанова ВС від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка в свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. При цьому, з об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканість), а обмежується прикладенням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна.

Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання (Постанова ВС від 28 січня 2021 року у справі № 727/950/20).

Натомість, за загальним визначенням, розбій, як злочин проти власності, - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Розбій посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється від крадіжки.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

В даному кримінальному провадженні прокурором не було доведено, що ОСОБА_7 застосував до потерпілого ОСОБА_9 насильство чи погрозу застосування такого насильства, в тому числі і шляхом представлення до шиї потерпілого предмету схожого на ніж.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_9 беззаперечно встановлено, що обвинувачений відкрито заволодів майном останнього, оскільки потерпілий в судовому засіданні вказав саме на ОСОБА_7 , зазначивши, що саме його в ту ніч він бачив у своєму будинку і саме обвинувачений викрав його майно. Даний факт визнав в судовому засіданні і сам обвинувачений.

При цьому, суд критично оцінює факт застосування до потерпілого ОСОБА_7 погрози насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, оскільки на підставі тих пояснень, які надав ОСОБА_9 під час допиту слідчим суддею, не можливо дійти до обґрунтованого та беззаперечного висновку щодо застосування до нього такої погрози, оскільки такий допит проведено з порушеннями вимог ст. 224, 225 КПК України, без залучення захисника підозрюваного, а сам допит слідчим проведено з запитаннями які містили відповіді, а в деяких випаках відповіді на уточнюючі запитання слідчого були сумнівними з точку зору їх об`єктивності, зважаючи на похилий вік потерпілого (а.с. 168-170 том 1).

Також в якості письмового доказу прокурором був наданий протокол слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 .

Аналогічно, зазначені порушення допущені під час проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 від 26.09.2022 року (а.с. 126-128 том 1), з протоколу проведення якого вбачається, що запитання слідчого до потерпілого вже мали відповіді, а як такого слідчого експерименту проведено фактично не було, оскільки відбувся допит потерпілого під відеозапис.

Захист просив визнати цей протокол недопустимим доказом, оскільки слідчим допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального кодексу, зокрема, під час слідчого експерименту слідчий задавав потерпілому навідні запитання, у тому числі щодо обставин застосування ОСОБА_7 ножа, підказуючи ОСОБА_9 відповіді на запитання. Окрім того, у порушення ч. 3 ст. 223 КПК України, права та обов`язки (у тому числі, відповідальність за завідомо неправдиве показання потерпілого) ОСОБА_9 не було роз`яснено.

Так, дійсно, щодо факту погрози застосування насильства, потерпілий зазначив, що невідомий чоловік, який проник до його будинку, підійшов до нього, приставив йому до горла ніж та сказав віддати гроші. На що він відповів, що грошей у нього не має. Після чого невідомий почав збирати в сумку різні речі, які знаходились в будинку. В той же час, такі пояснення потерпілого є неповними, неконкретними, непослідовними та такими, що не підтверджують ознак характерних для розбою, оскільки не відображають суб`єктивного сприйняття потерпілим погрози насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я. Окрім того, незрозуміло звідки в ОСОБА_7 у руці опинився ніж, яким чином ОСОБА_7 тримав ніж та як був розташований по відношенню до потерпілого в момент тримання ножа, де саме це відбувалося, і чи дійсно потерпілий міг побачити ніж, оскільки обвинувачений стверджує, що світло в будинку не вмикав, в той час, як потерпілий зазначив протилежне.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 повідомив суду, що зайшов до будинку потерпілого, незнаючи чи живе в цьому будинку хтось, і зібравши певні речі в сумку, почувши, що хтось є в хаті, оскільки було темно, він злякався, і з зібраними речами та продуктами вибіг на двір. Жодного насилля чи погроз його застосуванням у нього не було по відношенню до потерпілого.

У цьому звязку, прокурор не навів жодних спростувань щодо підстав недопустимості зазначених стороною захисту.

Проаналізувавши всі підстави вказані стороною захисту та дослідивши протокол слідчого експерименту, суд доходить висновку, що дійсно ця слідча дія була проведена слідчим з порушенням вимог ст.240 КПК України, якою передбачено, що слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий експеримент як окрема слідча (розшукова) дія полягає в проведенні за рішенням слідчого дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо.

Слідчий експеримент проводять для перевірки наявних даних і припущень щодо можливості за певних умов щось чути або спостерігати чи сприймати іншими органами відчуття, здійснювати певні або інші дії, проникнути певним або іншим способом у приміщення. Дослідним шляхом може бути підтвердженою можливість існування чи певного перебігу в минулому окремих подій, явищ.

В даному випадку слідчий не перевіряв та не уточнював на місці ніяких даних та фактично провів повторний допит потерпілого у присутності понятих, що не може бути розцінено судом як слідчий експеримент.

Згідно ст. 240 КПК України на місці проведення слідчої дії слідчий чи прокурор має дати роз`яснення її учасникам: щодо мети і порядку виконання експериментальних дій; роз`яснити права і обов`язки кожної з присутніх осіб; запитати особу, чиї показання будуть перевірятися, чи підозрюваного, чи згодні вони взяти участь у слідчій дії; роз`яснити їх конституційне право не свідчити проти самого себе і своїх близьких родичів (ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України).

Свідок та потерпілий, які досяг віку кримінальної відповідальності, попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідок - також за відмову від дачі показань.

Перед проведенням слідчої дії особам, які беруть в ній участь, роз`яснюються їх права та обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 223 КПК України. Іноді роз`яснення обов`язків особі, показання якої повинні перевірятися експериментальним шляхом, тісно пов`язане із роз`ясненням суті експериментальних дій, що будуть проводитися, їх метою та завданнями самого експерименту. В деяких випадках слідчий чи прокурор повинні вирішити на власний розсуд, чи доцільне таке детальне роз`яснення, оскільки повідомлення про мету слідчої дії може вплинути на особу, яка побажає приховати певні обставини, змінить швидкість пересування, темп роботи, послідовність маніпуляцій тощо , що призведе до необ`єктивних результатів перевірочних дій та не буде досягнута мета слідчої дії.

Отримавши згоду особи на участь у слідчому експерименті їй пропонується дати показання про обставини певної події. При чому необхідно вислухати короткі показання всіх осіб, чиї дії перевіряються, що становлять по суті мету експерименту, з`ясувати, чи відповідають умови експерименту тим, у яких відбувалася подія, яка перевіряється. Іншим учасникам слідчої дії не можна втручатися у розповідь особи, допускати підказки у виборі напрямку руху, щоб виключити будь-які сумніви в достовірності результатів перевірки. Слідчий має право надати особі змогу супроводжувати свої показання демонстрацією якихось дій, навичок, указати місця знаходження схованок, слідів, окремих прикмет або позначок, які сприяють орієнтації, тощо. Слідчий повинен присікати спроби знищити сліди, об`єкти, приховати будь-які обставини та ін.

З метою уточнення окремих важливих деталей, заповнення прогалин, усунення суперечностей після вільної розповіді і демонстрації слідчий має право поставити запитання особі, яка дає показання про обставини певної події. Не допускається при цьому постановка навідних запитань.

Тому, за неведених підстав, суд визнає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 26.09.2022 року з потерпілим, оскільки слідчий задавав потерпілому навідні запитання, у тому числі щодо обставин застосування ОСОБА_7 ножа, підказуючи ОСОБА_9 відповіді на запитання. З відеозапису, також, вбачається, що потерпілий погано чує, при роз`ясненні йому прав та обов`язків він спілкувався з ОСОБА_12 , яка була пойнятою, унаслідок чого зміст своїх прав та обов`язків не чув. Це свідчить про те, що слідчим, у порушення ч. 3 ст. 223 КПК України, права та обов`язки (у тому числі, відповідальність за завідомо не правдиве показання потерпілого) ОСОБА_9 не роз`яснено.

Також, суд визнає недопустимим доказом в порядку ч.1 ст. 89 КПК України, і допит потерпілого ОСОБА_9 здійснений в присутності слідчого судді, оскільки не було забезпечно участі сторони захисту при допиті останнього, зважаючи на неможливість прибуття у визначений день та час о 15.00 год. 27.09.2022 року в приміщення Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Таким чином, не забезпечене основне право обвинуваченого на захист та можливість задавати питання потерпілому. З цього приводу не було повідомлено самого обвинуваченого ОСОБА_7 про проведення такого засідання та можливість задати запитання потерпілому. Крім того, в порушення наведених вище норм КПК України (ст. 224, 225 КПК України), запитання потерпілому слідчим ставились навідні, які містили в собі відповіді, а також уточнення, що мали відповідь потерпілого «так», на кшталт - «чи дійсно до Вашої шиї ОСОБА_7 приставив ножа та пгрожував застосувати силу?». З цього приводу, суд, незважаючи на похилий вік потерпілого, не має достатніх підстав для врахування даного допиту в якості доказу, зважаючи на допущені процесуальні порушення при його проведенні з боку слідчого та порушення основного права обвинуваченого на захист, яке є істотним. Тому, з цих підстав, суд визнає даний допит потерпілого слідчим суддею недопустимим доказом також, та відхиляє його як доказ обвинувачення.

Таким чином, інші докази, в їх сукупності, не дають підстав для висновку про вчинення ОСОБА_7 саме розбійного нападу, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Підсумовуючи свої висновки з цього приводу, суд зазначає наступне.

Стаття 6 Європейської Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» передбачає, що кожний при пред`явленні йому любого кримінального обвинувачення має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п.18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого, неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 інкримінованого суспільно небезпечного діяння за ч.4 ст.187 КК України не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Зазначене свідчить про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.4 ст. 186 КК України.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні, ОСОБА_7 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно.

Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим в присутності потерпілого ОСОБА_9 , який його бачив та усвідомлював протиправний характер його дій. За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. Дії ОСОБА_7 характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодів, було для нього чужим, і він не мав права на нього. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпілий такої можливості був позбавлений. Таким чином, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є закінченим.

Про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення у житло» свідчить, те, що вчиняючи грабіж, поєднаний з проникненням, обвинувачений усвідомлював протиправність входження (потрапляння) до будинку потерпілого та перебування в ньому під час вчинення грабежу.

Під проникненням у житло слід розуміти незаконне вторгнення до нього будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо). Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у житлі, де знаходиться майно. Із суб`єктивної сторони проникнення вчинюється обов`язково з метою грабежу.

Умисел на викрадення чужого майна у ОСОБА_7 виник ще до проникнення у житло, тому грабіж має ознаку його вчинення - поєднаний з проникненням у житло.

В той же час, іншими кваліфікуючими грабіж ознаками, передбаченого диспозицією ч. 4 ст.186 КК України, є вчинення його в умовах воєнного стану. Зазначена обставина є загально відомою та непотребує доведенню, зважаючи на дату вчинення злочину - 01.09.2022 року.

Так, відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в державі неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 3 березня 2022 року № 2117-IX 3 березня 2022 року внесені зміни до частин четвертих статей 185-187, 189 та 191 КК України однакового змісту, а саме: доповнені кваліфікуючою ознакою здійснення злочинів «в умовах воєнного або надзвичайного стану».

У цьому звязку, колегія суддів, аналізуючи усі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім того, обставина вчинення злочину з проникнення до житла потерпілого, також знайшла своє підтвердження, та визнається обвинуваченим, оскільки події викрадення чужого майна мало місце безпосередньо в будинку потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

З цього приводу, суд вважає, що ОСОБА_7 має бути засудженим за ч.4 ст. 186 КК України, оскільки ним вчинено відкрите викрадення чужого майна, з проникненням до житла потерпілого, в умовах воєнного стану. Вчинення саме цього злочину є доведеним та не викликає сумнівів, зважаючи на наявність призупції невинуватості.

Призначення покарання судом.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України, є тяжким, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

До обставини, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд відносить щире каяття обвинуваченого, оскільки останній визнавав свою винуватість у вчиненні саме злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене з проникнення в житло потерпілого та в умовах воєнного стану. Зазначена позиція висловлена обвинуваченим з початку судового розгляду.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено, оскільки стан сп`яніння не підтверджено відповідними доказами, а обтяжуючу обставину, як вчинення злочину, щодо особи похилого віку, суд, вважає за необхідне виключити, оскільки на момент вчинення крадіжки обвинувачений не знав кому саме належить викрадене майно, і хто саме проживає в будинку, оскільки ОСОБА_9 обвинувачений раніше не знав, як і не знав де він проживає. Доказів зворотньому суду не надано.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість злочину, наявність пом`якшуючих обставин, та відсутність обтяжуючих відповідальність ОСОБА_7 обставин. Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого до події злочину, під час судового розгляду в суді та його особу. Згідно характеризуючи його особу даних, ОСОБА_7 має до виконання вирок суду, що набрав законної сили, пов`язаних з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі за вироком Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць. У звязку з приведенням зазначеного вироку до виконання, ОСОБА_7 утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор». З цього приводу судом прийнято рішення про його утримання в умовах попереднього ув`язнення до набрання вироком суду законної сили.

ОСОБА_7 звертався за амбулаторною наркологічною допомогою за місцем свого проживання, зважаючи на схильність до вживання алкогольних напоїв.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що він раніше судимий та притягався до кримінальної відповідальності, серед іншого і за вчинення аналогічних злочинів проти власності, має місце реєстрації та місце постійного проживання, має неповну середню освіту, неодружений, непрацевлаштований, встановлено третю групу інвалідності (трудове каліцтво з ураженням опорно-рухового апарату), отримує пенсію по інвалідності, суспільно корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, має схильність до вчинення крадіжок, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває. Разом з тим, останній в період з 21.09.2018 року по 21.01.2019 року проходив курс стаціонарного лікування в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання».

В той же час, згідно висновку судово-психіатрчиного експерта №284 від 14.09.2022 року, ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на легку розумову відсталість (за МКХ10 F-70.0); під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; станом на 14.09.2022 року страждає на легку розумову відсталість, але може усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; під час скоєння інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діляності не перебував; ОСОБА_7 страждає на алкогольну залежність, потребує лікування від цього захворювання, протипоказань до такого лікування у нього не виявлено, клінічних ознак наркотичної залежності у нього не виявлено; ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий плив на його свідомість та діяльність, не перебував.

Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для будь-якого звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без реального його застосування до останнього, чи звільнення останнього від його відбування, оскільки є осудною особою.

Окрім того, ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК україни звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Згідно вироку Київського апеляційного суду від 20.09.2022 року вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року щодо ОСОБА_7 скасовано в частині звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. В решті вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін. За вказаним вище вироком апеляційної інстанції ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання.

Також, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2020 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України та звільненням від відбування покарання з іспитовим строком терміном на один рік з визначенням відповідних обов`язків.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 року ОСОБА_7 було звільнено від покарання у виді 1 року обмеження волі, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2020 року у звязку з закінченням іспитового строку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією вказаного кримінального правопорушення, а саме 7 (сім) років.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць, необхідно призначити ОСОБА_7 остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, відношення останнього до скоєного.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту фактичного затримання - 02.09.2022 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції до 21.06.2017 року) слід зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року в період з 11.11.2015 року по 24.11.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року в період з 24.01.2019 року по 25.01.2019 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції після 21.06.2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати в строк призначеного ОСОБА_7 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 2 вересня 2022 року по 20 червня 2023 року.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_7 продовжити тимчасово утримувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні. Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та ст.ст. 65-66, 71, ч. 4 ст. 186 КК України, та керуючись ст.100, 122, ч.2 ст.124, ст. 318, ч.3 ст.349, ст.ст. 342-351, 358, 363-368, 361, 382 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць, призначити ОСОБА_7 остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання - 02.09.2022 року.

Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року в період з 11.11.2015 року по 24.11.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції до 21.06.2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 року в період з 24.01.2019 року по 25.01.2019 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції після 21.06.2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного ОСОБА_7 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 2 вересня 2022 року по 20 червня 2023 року.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_7 продовжити тимчасово утримувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили, а саме: сумку в клітинку з полімерного матеріалу; металевий ніж з пластиковою ручкою; дев`ять алюмінієвих мисок; металеву сковорідку; чавун; алюмінієву каструлю; дві упаковки речовини для травлення гризунів; сім пакетів вермішелі швидкого приготування «Мівіна»; один батон; одну велику алюмінієву миску; один чавун; 0,5 кг. морожених напівфабрикатів; одну металеву сковорідку; один флакон парфумів «Сlima»; один ТВ тюнер «Т-2»; одну пляшку гелю для гоління; один балон ГАЗу для розпалювання; один тример для стрижки волосся «HAGIO»; один електро-подовжувач; одні чоловічі штани зеленого кольору, які передані на зберігання потерпілому, - залишити в користуванні потерпілої сторони.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_2