Провадження № 11-кп/4808/298/23
Категорія ч. 2 ст. 396-2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_3 , перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Судове провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369-2 КК України зупинено до звільнення ОСОБА_5 з військової служби.

Перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження судових рішень, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховую зміст права на доступ до правосуддя та ефективний судовий захист, висновки Європейського суду з прав людини у справі «Мушта проти України», де «Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.»

Адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги, доводи щодо законності, обґрунтованості оскарженого рішення не перевіряються, оскільки така оцінка може бути дана тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вважаю, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_4 подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, а тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, у відкритті провадження за його апеляційною скаргою необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 399 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та додатками до неї невідкладно надіслати особі, яка її подала.

На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду.

Суддя ОСОБА_3