Справа №505/783/23
пр. №1-кп/505/480/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 р. Котовський міськрайсуд, Одеської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

у відсутності потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Подільську, Одеської області кримінальне провадження №505/783/23 пр. №1-кп/505/480/2023, зареєстроване в ЄРДР за №0000238 від 23.02.2023 р. та угоду про визнання винуватості від 27.02.2023 рокувідносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіка Молдова, громадянина України, з початковою освітою, військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

- обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Котовського міськрайсуду, Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України та угода про визнання винуватості від 27.02.2023 року.

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості -досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно на початку січня 2020 року, невстановлена особа, виконуючи покладені на неї функції підбору осіб, які перебувають в скрутному матеріальному становищі, відшукала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на той час знаходився у пошуку заробітку, та, згідно встановленого алгоритму дій членів організованої групи, передала зібрану інформацію щодо останнього ОСОБА_8 , з метою подальшого вербування потерпілого.

Надалі, на початку січня 2020 року ОСОБА_8 , як керівник організованої групи, взявши на себе функції вербувальника, перебуваючи за адресою: Одеська область, м. Подільськ (точна адреса в ході слідства не встановлена), зустрівся із раніше не знайомим йому ОСОБА_6 . Провівши бесіду із потерпілим, ОСОБА_8 впевнився, що останній знаходиться в скрутному матеріальному становищі, має на утриманні неповнолітніх дітей та шукає заробіток, а отже перебуває в уразливому стані та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії та їх наслідки. Розуміючи, що ОСОБА_6 в силу свого уразливого стану не зможе розкрити злочинних намірів ОСОБА_8 , останній, діючи відповідно до розробленого алгоритму дій, скориставшись скрутним матеріальним становищем потерпілого ОСОБА_6 запропонував отримати грошові кошти в сумі 450 евро за поїздку до Французької Республіки. При цьому ОСОБА_8 створив у потерпілого хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії необхідно буде виконати ОСОБА_6 за вказану грошову винагороду, таким чином, встановивши над потерпілим контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останнього, та домігся від останнього добровільної згоди на переміщення до Французької Республіки.

Далі на початку лютого 2020 року ОСОБА_8 , здійснивши всі необхідні підготування для переміщення потерпілого ОСОБА_6 до Республіки Франція, повідомив останнього телефонним зв`язком про необхідність його прибуття до м. Подільськ, Одеської області. Після чого ОСОБА_8 , з метою дотримання заходів конспірації та недопущення викриття протиправної діяльності організованого ним злочинного угрупування, залучив до вчинення злочину ОСОБА_9 , який не входив до складу організованої групи та не був обізнаним про весь план злочинної діяльності, однак, виконуючи контрольоване супроводження особи через державний кордон до місця призначення, діяв за попередньою змовою з ОСОБА_8 , який доручив йому здійснити переміщення ОСОБА_6 до м. Мелен Республіки Франція. Надалі, ОСОБА_8 , діючи відповідно до раніше розробленої схеми вчинення злочинних дій, організував зустріч потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . В свою чергу ОСОБА_5 , виконуючи свою роль, що полягала в переміщенні потерпілого ОСОБА_6 до м. Мелен Республіки Франція, встановив над останнім контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану потерпілого, 05.02.2020, використовуючи автомобіль марки «Мерседес Спрінтер», за вказівкою ОСОБА_8 вирушив разом з ОСОБА_6 до Французької Республіки.

Прибувши до м. Мелен Республіки Франція, ОСОБА_5 , виконуючи раніше надані ОСОБА_8 вказівки, передав потерпілого ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_10 , використовуючи підневільний стан ОСОБА_6 , який проявився в неможливості самостійно покинути межі Французької Республіки, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, встановив психологічний контроль над діями останнього. Надалі, виконуючи свої функції відповідно до раніше розробленого плану злочинної діяльності організованої групи, ОСОБА_10 примусив потерпілого ОСОБА_6 звернутись до компетентних держаних органів Республіки Франція для отримання статусу біженця під вигаданою легендою про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України, задля подальшого отримання потерпілим банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Французької Республіки є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Французької Республіки.

Далі, в середині лютого 2020 року, точного часу в ході слідства не встановлено, ОСОБА_6 перебуваючи у м. Мелен Французької Республіки, знаходячись під контролем та керівництвом ОСОБА_11 , вимушено звернувся до компетентних державних органів із заявою про отримання ним статусу біженця під вигаданою ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , легендою, яку він запам`ятав заздалегідь, про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України та отримав банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, таким чином опинившись втягнутим в злочинну діяльність організованої ОСОБА_8 та ОСОБА_12 групи. Після чого, ОСОБА_10 , задля забезпечення безперешкодного отримання незаконного прибутку від протиправної діяльності організованої ним групи, відібрав у потерпілого ОСОБА_6 банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, видану компетентними органами Республіки Франція, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів та розподілення їх між всіма учасниками групи.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою із невстановленими в ході досудового розслідування особами, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим слідством місці, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей з метою їх експлуатації, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини - особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішили зайнятись злочинною діяльністю, пов`язаною з пошуком, вербуванням та переміщенням осіб з уразливим станом через збіг тяжких особистих, сімейних або інших обставин через державний кордон України на територію Французької Республіки в місто Мелен, з метою їх експлуатації, шляхом втягнення у злочинну діяльність, яка полягала в їх зверненні до державних органів Французької Республіки з проханням надати їм правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією про нібито побоювання стати в Україні жертвами переслідувань за ознаками національності, належності до певної соціальної групи, політичних переконань тощо, з метою подальшого незаконного отримання останніми виплат з державного бюджету Французької Республіки, що відповідно до законодавства Французької Республіки призначаються для осіб, які звернулися з заявою про отриманням статусу біженця, на час проведення відповідної перевірки обґрунтованості підстав для надання такого статусу, розробили план та алгоритм дій, для реалізації своєї злочинної діяльності.

Відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану в лютому 2020 року ОСОБА_5 , знаходячись в м. Подільськ, Одеської області (точна адреса в ході слідства не встановлена), зустрівся із раніше знайомим йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будучи обізнаним про те, що потерпілий не має постійного джерела доходу, тим самим перебуває в скрутному матеріальному становищі та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії, реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 запропонував останньому грошову винагороду в сумі 300 євро за поїздку до Французької Республіки, вказавши на вигідні умови пропозиції, однак не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії йому необхідно буде здійснити за вказану грошову винагороду, таким чином створивши у потерпілого хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, скориставшись при цьому його скрутним матеріальним становищем, та домігся його добровільної згоди на переміщення до Французької Республіки.

В подальшому ОСОБА_5 , бажаючи досягнення постановленої мети, здійснив дії, направлені на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_7 , при цьому за власний кошт оплативши послуги за прискорену процедуру оформлення вказаного документа.

Далі, на початку лютого 2020 року, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повідомив телефонним зв`язком потерпілого ОСОБА_7 про необхідність прибуття до м. Подільськ, Одеської області, де зустрів останнього та виконуючи свою роль, яка полягала в організації переміщення потерпілого до м. Мелен Республіки Франція, встановив над потерпілим контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останнього, та 05.02.2020 разом із потерпілим перетнув державний кордон України, вирушивши автомобільним транспортом до Французької Республіки.

В подальшому ОСОБА_5 , використовуючи підневільний стан потерпілого ОСОБА_7 , який проявився в неможливості самостійно покинути межі Французької Республіки, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, доставив ОСОБА_7 до м. Мелен, де передав останнього невстановленій в ході досудового слідства особі, з метою організації цією особою звернення ОСОБА_7 до компетентних держаних органів Республіки Франція для отримання ним статусу біженця під вигаданою легендою, задля подальшого отримання потерпілим банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Французької Республіки є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Французької Республіки.

Далі, під контролем та керівництвом ОСОБА_5 і невстановленої особи, потерпілий в період з 05.02.2020 року по 24.02.2020 року (точного часу в ході слідства не встановлено), перебуваючи в м. Мелен Французької Республіки, знаходячись в уразливому стані, вимушено звернувся до компетентних держаних органів із заявою про отримання ним статусу біженця під вигаданою ОСОБА_5 та невстановленою особою легендою, яку він запам`ятав заздалегідь та отримав банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, яку ОСОБА_5 , застосовуючи психологічний вплив, вилучив у потерпілого з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів.

Під час здійснення досудового розслідування ОСОБА_5 шляхом письмового звернення до прокурора ініціював укладення угоди про визнання винуватості, у зв`язку з чим 27.02.2023 року між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 досягнено згоди на укладення угоди про визнання винуватості по даному кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за №0000238 від 23.02.2023.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 .

З урахуванням вимог статей 470, 472 КПК України, прокурором під час прийняття рішення про укладення угоди враховано такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб - ОСОБА_5 активно сприяв розкриттю вчинених ним та іншими особами злочинів, повністю визнав вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри) - злочини, у яких підозрюється (обвинувачується) ОСОБА_5 передбачені ч. 2 ст. 149 КК України, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, оскільки санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років;

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень - ОСОБА_5 будучи допитаним повідомив про злочини, вчинені за його участі та розповів про обставини, що раніше не були відомі правоохоронним органам, які використано у кримінальному провадженні № 0001193;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень - ОСОБА_5 повідомлено відповідні відомості, які використано правоохоронними органами для виявлення та припинення вчинення злочинів особами, причетними до вчинення кримінальних правопорушень за його участі, а саме ч. 2 ст. 149 КК України.

Згідно даної угоди прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 з другої сторони дійшли згоди щодо формулювання та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 149 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях, сприяв слідству у розкритті даних злочинів, розкаявся у скоєнні кримінальних правопорушень.

Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на строк, який встановлюється судом тривалістю від 1 (одного) до 3 (трьох) років. На підставі ст. 77 КК України не призначати додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Отримана згода прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 на призначення вищевказаного покарання.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_5 .

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

В підготовчому судовому засідання прокурор Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 укладену 27.02.2023 року та визнати винуватим ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 149 КК України і призначити йому узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Захисник ОСОБА_4 просив також затвердити угоду про визнання винуватості укладену 27.02.2023 року між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначити покарання за ч. 2 ст. 149 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий та позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, у одного із них наявність захворювання. Судом ОСОБА_5 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди. Встановлено, що угода укладена добровільно, без примусу.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 шляхом опитування повідомив суду про визнання своєї вини у вчиненні даних кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 149 КК України, добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором від 27.02.2023 року затвердити, і призначити узгоджене покарання, встановивши 1 рік іспитового строку, враховуючи, що він є батьком двох неповнолітніх дітей, один із яких хворий і він є одним кормільцем в сім`ї, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 468 КПК України - у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Як вбачається з абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається із угоди - потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, надали письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 .

Таким чином, за сукупністю скоєного, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 149 КК України - переміщення людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням обману потерпілого, його уразливого стану, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 149 КК України - вербування та переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману потерпілого, його уразливого стану, вчинені повторно, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Кваліфікація кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України скоєних ОСОБА_5 , яка вказана в угоді про визнання винуватості є правильною.

Злочини за ч. 2 ст. 149 КК України, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнав себе винним, згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами.

Узгоджена угодою про визнання винуватості міра покарання ОСОБА_5 з урахуванням його характеризуючих даних відповідає чинному законодавству.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди потерпілим, на що вказують заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання прокурору письмової згоди про визнання винуватості з підозрюваним ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України судом визнаються, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 .

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 , за участю захисника ОСОБА_4 , характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди про визнання винуватості та наслідки її невиконання.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 і обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час досудового слідства був змінений з тримання під вартою на домашній арешт, згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року.

Процесуальні витрати відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 468, 469, 472-476 КПК

України, суд -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 лютого 2023 року, укладену між прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за №0000238 від 23.02.2023 року за ч. 2 ст. 149 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку він не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений, до Одеського апеляційного суду через Котовський міськрайсуд, Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1