Провадження № 1-кп/369/979/23
В И Р О К

іменем України

03.05.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005467 від 13 листопада 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

10 листопада 2019 року близько 10:45 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

Так, 10 листопада 2019 року близько 10:45 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечний наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті тривалих неприязних відносин, стоячи напроти потерпілого ОСОБА_8 , схопив його обома руками за шию спереду, притулив правою стороною до стіни господарського приміщення та почав її здушувати. При цьому ОСОБА_10 , продовжуючи тримати лівою рукою за шию ОСОБА_8 , завдав кулаком правої руки два-три удари в область голови з лівого боку, а потім, схопивши обома руками за шию ОСОБА_8 , з силою кинув його на землю. Коли в результаті дій ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_8 впав обличчям на землю, той завдав йому ще три-чотири удари взутою правою ногою в область нижньої частини тіла з правого боку та в область ноги. Попри завдання ударів ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 вдалося підвестися на ноги та втекти до свого будинку для виклику поліції та швидкої медичної допомоги.

Через деякий час, після того, як працівники поліції та швидка медична допомога поїхали, а потерпілий ОСОБА_8 перебував в своєму будинку, ОСОБА_10 увірвався туди та продовжив свої протиправні дії. А саме, побачивши потерпілого ОСОБА_8 в кухонному приміщенні будинку, ОСОБА_10 почав його переслідувати, наздогнав потерпілого в кімнаті та в момент, коли той сів на ліжко, а потім ліг та підняв ноги до гори, захищаючи себе від ударів ОСОБА_10 , останній завдав близько десяти ударів кулаками в область обличчя, тулуба та грудної клітини потерпілого ОСОБА_8 .

У результаті дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 спричинено синці правої скроні, верхньої губи, лівого плечового суглобу, лівого плеча та передпліччя правого плеча, передньої поверхні грудини праворуч та ліворуч, синці правого стегна та колінного суглобу, синці та садно правої гомілки. Також мала підслизова гематома лівої голосової зв`язки. Всі ушкодження, згідно із висновком експерта № 224/Д від 13 вересня 2021 року є легкими тілесними ушкодженнями.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 не визнав і пояснив, що дійсно того дня мав розмову з потерпілим стосовно встановлення паркану, розмову потерпілий фільмував на телефон, провокуючи його та залякуючи, перебували на відстані 1,5 м один від одного, під час розмови потерпілий переступив на 1 м через шнур, який був на межі, він в цей час стояв на своїй території, в подальшому він намагався відвести телефон потерпілого лівою рукою, заборонивши йому зйомку, на що потерпілий оступився назад та перечепився через шнур і впав в кущі та кричав. При цьому, зазначив, що раніше у нього виникали непорозуміння з потерпілим за межу і потерпілий викликав приватного геодезиста з цього приводу, на що він говорив, що є сільська рада, земельна комісія тощо. Стверджував, що потерпілий спочатку впав на спину, а потім перевернувся на бік. Крім того, вказав, що спочатку вони з потерпілим спілкувались, як сусіди, а в подальшому він відсторонився, потерпілий стверджував, що в нього вкрали дерева та звинувачував його. Зазначив, що будинок потерпілого ОСОБА_8 раніше належав родичам обвинуваченого, потерпілий приїжджав в село лише збирати урожай. Вказував, що на територію домоволодіння потерпілого він того дня не заходив.

Під час судових дебатів та проголошення останнього слова просив виправдати його за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з родиною ОСОБА_12 у них з 2018 року склалися неприязні стосунки з приводу меж їх земельних ділянок, де вони є сусідами. За місцем, де відбувся конфлікт 10 листопада 2019 року, він постійно не проживає, а вказане обійстя є його дачею. Раніше це був будинок брата обвинуваченого. Первинно непорозуміння з родиною ОСОБА_12 у нього виникли з приводу його підозр про викрадення у нього чотирьох дерев акацій та крадіжок з будинку. Окрім того, попередньо мали місце факти його побиття ОСОБА_10 , оскільки останній незаконно змінив межі його земельної ділянки, почав встановлювати паркан, а на пропозиції мирно вирішити це питання і викликати землемірів, завжди поводив себе агресивно і застосовував до нього фізичну силу. За цими фактами він постійно звертався до поліції, подавав заяви, проте потім матеріали кудись дівалися і результатів не було. Що стосується подій 10 листопада 2019 року, то вони розпочалися з розмови його із ОСОБА_13 - сином обвинуваченого, який встановлював огорожу на його території та знищив межовий дерев`яний стовп з акації, він запропонував викликати землеміра і геодезиста, але той відмовився. В подальшому він працював на своєму участку, тоді обвинувачений ОСОБА_10 , який був на своєму подвір`ї разом зі своїм батьком та сином наказав йому підійти до нього, після чого він увімкнув камеру телефона та підійшов до обвинуваченого. Йшов до нього з наміром запропонувати викликати землемірів. Обвинувачений ОСОБА_10 одразу кинувся на нього та почав душити руками, потім вдарив в скроню 2-3 рази, потім знову вдарив 2-3 рази та потім кинув його на землю, він упав обличчям донизу. На землі він завдавав йому удари взутими ногами по всьому тулубу. Він не оборонявся, оскільки фізично слабший за нього. Однак зміг піднятися і побігти додому. Ввечері того ж дня приїжджала швидка допомога і поліція, а після того ОСОБА_10 увірвався до нього у будинок і знову почав його бити кулаками. Аби уникати ударів він зміг лише лягти на ліжко та підняти ноги вгору. ОСОБА_10 завдавав йому удари по всьому тілу, їх було не менше десяти. Окрім того, ОСОБА_10 погрожував йому у разі повторних звернень в поліцію. Досі перед ним не вибачився, бив його і у 2020 році. Стверджував, що обвинуваченого боїться все село і він погрожував його вбити. Після побиття лікувався спочатку в стаціонарі, потім амбулаторно.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі п. 1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Представник потерпілого ОСОБА_9 вказувала на те, що події, які передували фактам 10 листопада 2019 року, а також факти побиття потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_10 в 2020 році становлять собою продовжуваний злочин, що слід взяти до уваги при кваліфікації дій обвинуваченого та визначенні ступеня його суспільної небезпечності. Стверджувала, що побиття її підзахисного мало систематичний характер та просила визнати обвинуваченого винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушення та призначити найсуворіший вид покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців. Вважала, що в ході судового розгляду доведено наявність події кримінального правопорушення, яка мала місце 10 листопада 2019 року та склад правопорушення в діях обвинуваченого, посилання сторони захисту на те, що відомості до ЄРДР внесено 29 жовтня 2019 року не заслуговують на увагу, не є доказом у кримінальному провадженні, а лише містять інформативні дані про що є висновок Верховного Суду.

Потерпілий ОСОБА_8 в судових дебатах просив притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності та призначити покарання в межах санкції статті за це кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 систематично вчиняє відносно нього насильство, починаючи з 2018 року, а саме все почалось з викрадення дерев акацій, потім погроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень, а також мали місце неодноразові побиття його обвинуваченим, останній раз у 2020 році про що він неодноразово звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами, але кожного разу все сходило обвинуваченому з рук, наразі він побоюється за своє життя, оскільки не виключає по відношенню до себе подальших неправомірних дій з боку обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просив його підзахисного виправдати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки наявні в провадженні докази не є достатніми для доведення його винуватості у інкримінованому та вичерпані можливості їх отримати. Так, захисник вважав, що подію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та склад цього кримінального правопорушення в діях його підзахисного не доведено. Стверджував, що відомості до ЄРДР вносились за подією від 29 жовтня 2019 року та відповідно за цією подією проведено досудове розслідування, що ставить під сумнів допустимість цього доказу та інших доказів, які є похідними від нього. Крім того, просив визнати наявні в матеріалах провадження докази, зокрема висновки експертів № 27 від 14 грудня 2019 року, № 224/Д від 13 вересня 2019 року, № 225/Д від 14 вересня 2021 року неналежними доказами, так як ці експертизи були проведені за фактом отримання потерпілим тілесних ушкоджень 29 жовтня 2019 року, що немає жодного відношення до формулювання обвинувачення за подією від 10 листопада 2019 року. Вказував, що постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, а також відеозапис наданий потерпілим про його побиття стосується події від 29 жовтня 2019 року, про що свідчить протокол огляду речового доказу від 11 серпня 2021 року.

У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 просили викликати для допиту свідка ОСОБА_14 , у зв`язку з чим в судове засідання останній викликався судом неодноразово, проте не з`явився до суду. Разом з тим, представник потерпілого і потерпілий пояснили суду, що свідок виїхав за кордон із метою не затягування судового розгляду, у зв`язку з неможливістю забезпечити його участь у судовому засіданні, за відсутності заперечень учасників судового розгляду, клопотання стосовно виклику цього свідка було знято з розгляду.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, зокрема, даними, що містяться у:

- витягах з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0005467 та дату його реєстрації 13 листопада 2019 року, згідно із якими 12 листопада 2019 року від громадянина ОСОБА_8 надійшла заява про спричинення йому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (а.с. 82) та надходження цього ж дня з приводу цього ж факту матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення правопорушень (а.с. 86);

- супровідний лист від 25 листопада 2019 року № 23456 щодо звернення ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення 10 листопада 2019 року ОСОБА_10 ;

- даних протоколу огляду речового доказу від 11 серпня 2021 року наданого потерпілим диску з відеозаписом з його телефону, яким було здійснено зйомку подій 10 листопада 2019 року, а саме, розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , сином останнього ОСОБА_13 та батьком обвинуваченого - ОСОБА_15 . Згідно із дослідженим в судовому засіданні відео між ОСОБА_8 та родиною ОСОБА_12 відбувається словесний спір щодо межі їх сусідніх господарств, нагадування про те, що суперечки і побиття потерпілого відбуваються не вперше (а.с. 108-112);

- даних протоколу усної заяви про злочин від 10 листопада 2019 року від ОСОБА_8 про побиття його ОСОБА_10 (а.с. 100);

- заяві ОСОБА_8 на ім`я начальника Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області про спричинення заявнику 10 листопада 2019 року тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (а.с. 97-99);

- заяві від ОСОБА_8 на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Київській області, зареєстрованій 29 жовтня 2019 року, про побиття заявника ОСОБА_10 у період 23 та 24 вересня 2019 року (а.с. 91);

- рапорті старшого дільничного офіцера Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 17 листопада 2019 року про наявність заяви від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_8 про спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (а.с. 90);

- даних карти виклику бригади екстреної медичної допомоги 10 листопада 2019 року до ОСОБА_8 (а.с. 43);

- висновку експерта № 27 від 14 грудня 2019 року, згідно із яким судово-медичне дослідження відбувалося як шляхом судово-медичного огляду 15 листопада 2019 року потерпілого ОСОБА_8 , так і шляхом вивчення оригіналу виписки із медичної карти № 1463 стаціонарного хворого ОСОБА_8 , а також оригіналу його медичної карти амбулаторного хворого. З наведених джерел убачається, що ОСОБА_8 знаходився у стаціонарі Київської міській клінічної лікарні № 17 з 10 по 11 листопада 2019 року з діагнозом: поєднана травма, закрита травма голови, забій грудної клітини, забій м`яких тканин шиї, підслизова гематома лівої голосової зв`язки В результаті було встановлено, що у ОСОБА_8 виявлено синці правої скроні, верхньої губи, лівого плечового суглобу, лівого плеча та передпліччя правого плеча, передньої поверхні грудини праворуч та ліворуч, синці правого стегна та колінного суглобу, синці та садно правої гомілки, а також констатовано, що мала місце підслизова гематома лівої голосової зв`язки. Всі описані тілесні ушкодження є легкими за ступенем тяжкості (а.с. 95-96);

- постанові про визнання речовим доказом DVD-R диску марки «Verbatinum», на якому міститься запис з телефону ОСОБА_8 про заподіяння йому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (а.с. 106);

- даних протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 30 серпня 2021 року, отриманих на підставі ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року, згідно із якими здійснено виїмку оригіналу медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 з Київської міської лікарні № 17 (а.с. 115-117);

- висновку експерта № 224/Д від 13 вересня 2019 року, сформованого в результаті судово-медичного дослідження шляхом вивчення оригіналу медичної карти № 3518/ 1463 стаціонарного хворого ОСОБА_8 з Київської міської клінічної лікарні № 17 у період 10-11 листопада 2019 року, та зміст якого свідчить про виявлення у ОСОБА_8 синців правої скроні, верхньої губи, лівого плечового суглобу, лівого плеча та передпліччя правого плеча, передньої поверхні грудини праворуч та ліворуч, синців правого стегна та колінного суглобу, синців та садна правої гомілки, а також констатовано, що мала місце підслозова гематома лівої голосової зв`язки. Всі описані тілесні ушкодження є легкими за ступенем тяжкості (а.с. 119-120);

- даними протоколу слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року за участю ОСОБА_8 з двома дисками DVD-R марки «Verbatim» з відеозаписами проведення слідчого експерименту, в ході якого потерпілий розповів про розвиток конфлікту із ОСОБА_10 10 листопада 2019 року та завдання йому тілесних ушкоджень обвинуваченим (а.с. 121-126);

- висновком експерта № 225/Д від 14 вересня 2021 року, згідно із яким частина вказаних ОСОБА_8 завданих йому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в ході слідчого експерименту не підтвердилась, а саме, механізм утворення ушкоджень верхніх кінцівок, правої нижньої кінцівки, передньої поверхні грудної клітини потерпілий на слідчому експерименті не показав (а.с. 129-130);

- даних на диску DVD-R марки «Verbatim» з відеозаписом, на якому знаходять відео файли зі слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року (а.п. 126).

Надані стороною обвинувачення вищезазначені докази безпосередньо досліджені судом, є належними, допустимими та достатніми з огляду на положення чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Суд бере до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_8 , які є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме з даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року, з відеозаписом, висновках експертів, та покладає їх в основу вироку. Та обставина, що частина механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту не продемонстрована, не спростовує обвинувачення щодо факту їх заподіяння потерпілому, оскільки встановлення факту цих ушкоджень ґрунтується на сукупності інших доказів, узгоджених між собою.

Так, з відеозапису з телефону потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що він в час та місці вказаному в обвинувальному акті дійсно мав розмову з обвинуваченим, в ході якої обвинувачений наблизився до потерпілого та вчинив дії спрямовані на припинення зйомки обвинуваченого, а саме відштовхнувши потерпілого, який в подальшому впав, шарпався по землі та почав кричати, як було встановлено в судовому засіданні від сильного болю та в результаті чого отримав легкі тілесні ушкодження (висновки експертів № 27 від 14 грудня 2019 року, № 224/Д від 13 вересня 2019 року, № 225/Д від 14 вересня 2021 року).

Суд звертає увагу, що з відео видно, що під час конфлікту батько обвинуваченого та його син стояли неподалік, але його учасниками не були. При цьому, з відео вбачається, що батько обвинуваченого промовив: «придуши його падлюку».

При цьому, ні батько обвинуваченого, ні його син під час досудового розслідування не допитувались та будь-яких клопотань стосовно виклику вказаних свідків під час судового провадження сторони кримінального провадження не заявляли.

Враховуючи наведене, підстав вважати, що тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_8 отримав за інших обставин ніж ті, які вказані в обвинувальному акті, зокрема, впавши в кущі, як стверджує обвинувачений, чи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 було спричинено іншими особами, у суду немає.

Більше того, потерпілий прямо вказує на обвинуваченого ОСОБА_10 , як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він жодних тілесних ушкоджень потерпілому не заподіював суд розцінює, як обрану лінію захисту, способом ухилитися від кримінальної відповідальності та вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у заподіянні легких тілесних ушкоджень, поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п. 3 зазначеної постанови вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком ч. 1 ст. 125 КК України дані про особу обвинуваченого, який на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживанням характеризується посередньо (характеристика старости Бобрицького старостинського округу), одружений, входить до складу територіального добровольчого об`єднання, має на утриманні батька 1941 року народження (зі слів обвинуваченого в судовому засіданні, так як документи останній суду не надав), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України, суд визнає вчинення кримінального проступку вперше.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, покарання у виді штрафу у межах санкції цієї статті та становить його максимальний розмір.

Суд зауважує, що у судовому засіданні встановлено, що в ході судового розгляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, сторона захисту будь-яких клопотань стосовно звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_10 не заявляла, згоди на таке звільнення не надавала та наполягала на виправданні обвинуваченого ОСОБА_10 .

Разом з тим, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_10 згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбування призначеного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_10 кримінального проступку - 10 листопада 2019 року сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 КК України вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від призначеного покарання за це кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності.

Твердження захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність в матеріалах провадження прямих, належних і допустимих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_10 у вчиненому не заслуговують на увагу та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Посилання захисника ОСОБА_11 на те, що відомості до ЄРДР вносились за подією від 29 жовтня 2019 року та відповідно за цією подією проведено досудове розслідування, ставить під сумнів допустимість цього доказу та інших доказів, які є похідними від нього не заслуговують на увагу та є безпідставними. Так, в матеріалах провадження містяться: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0005467 та дату його реєстрації 13 листопада 2019 року, згідно із якими 12 листопада 2019 року від громадянина ОСОБА_8 надійшла заява про спричинення йому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (а.с. 82) та надходження цього ж дня з приводу цього ж факту матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення правопорушень (а.с. 86), протокол усної заяви про злочин від 10 листопада 2019 року від ОСОБА_8 про побиття його ОСОБА_10 (а.с. 100), заява ОСОБА_8 на ім`я начальника Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області про спричинення заявнику 10 листопада 2019 року тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (а.с. 97-99), а також супровідний лист від 25 листопада 2019 року № 23456 щодо звернення ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення 10 листопада 2019 року ОСОБА_10 , що свідчить про наявність законних підстав для внесення відомостей в ЄРДР за фактом побиття потерпілого ОСОБА_8 від 10 листопада 2019 року.

Більше того, наявність заяви від ОСОБА_8 на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Київській області, зареєстрованої 29 жовтня 2019 року, про побиття заявника ОСОБА_10 у період 23 та 24 вересня 2019 року (а.с. 91), а також медичних документів про отримання потерпілим тілесних ушкоджень до 10 листопада 2019 року (а.п. 167-169) вказують на те, що потерпілий раніше звертався з аналогічною заявою про його побиття обвинуваченим та свідчить про систематичний характер дій обвинуваченого ОСОБА_10 по відношенню до потерпілого.

Разом з тим, суд не вважає такі дії обвинуваченого одним продовжуваним кримінальним правопорушенням, як стверджував представник потерпілого, з огляду на системний аналіз диспозиції ст. 125 КК України та праворозуміння продовжуваного кримінального правопорушення в загальній теорії кримінального права.

Твердження захисника про неналежність висновків експертів № 27 від 14 грудня 2019 року, № 224/Д від 13 вересня 2019 року, № 225/Д від 14 вересня 2021 року, так як ці експертизи були проведені за фактом отримання потерпілим тілесних ушкоджень 29 жовтня 2019 року, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються вказаними висновками, де чітко вказано що експертиза проводились за обставин, які мали місце 10 листопада 2019 року.

Посилання захисника на те, що групи прокурорів у кримінальному провадженні №0005467 створювались для розслідування обставин, які мали місце 29 жовтня 2019 року за фактом побиття потерпілого є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами.

Відеозапис наданий органам досудового розслідування потерпілим ОСОБА_8 та безпосередньо досліджений судом, про його побиття, а саме диск з відеозаписом з його телефону, яким було здійснено зйомку подій 10 листопада 2019 року, а саме, розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , сином останнього ОСОБА_13 та батьком обвинуваченого - ОСОБА_15 . Згідно із дослідженим в судовому засіданні відео між ОСОБА_8 та родиною ОСОБА_12 відбувається словесний спір щодо межі їх сусідніх господарств, нагадування про те, що суперечки і побиття потерпілого відбуваються не вперше, суд вважає належним і допустимим доказом та таким, що підтверджує обставини, які дійсно мали місце 10 листопада 2019 року.

Поряд з цим, суд визнає неналежним доказом протокол огляду речового доказу від 11 серпня 2021 року, наданого потерпілим, оскільки він містить відомості про обставини, які мали місце 29 жовтня 2019 року, що не пов`язано з подією, яка мала місце 10 листопада 2019 року (а.с. 108-112).

Підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_10 за результатами судового розгляду, судом не встановлено.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду судом вирішено усі питання з огляду на положення ст. 368 КК України, зокрема щодо наявності події та складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов в ході кримінального провадження не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались, зокрема, запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України, ст. 49, 74 КК України

ухвалив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речовий доказ: DVD-R диск марки «Verbatinum», на якому міститься запис з телефону ОСОБА_8 , а також диски DVD-R марки «Verbatim» з відеозаписом, на якому знаходять відео файли зі слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1