Єдиний унікальний № 219/2526/20
Провадження № 1-кп/243/181/2023
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2023 року

Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно у режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу Голови суду № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002335 від 30.11.2019 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, із не повною середньою освітою, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Відродження Бахмутського району Донецької області, громадянина України, із не повною середньою освітою, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И ЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України.

На адресу суду від прокурора надійшли клопотання про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строком на 60 днів. Клопотання мотивовані тим, що останні обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які у випадку визнання їх винним передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до

п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, усвідомивши можливість отримання такого кримінального покарання, обвинувачені, при обрані більш м`якого запобіжного заходу, можуть переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримала надані нею клопотання, просила їх задовольнити. Вважає, що з огляду на обставини скоєння обвинуваченими злочину, відсутні підстави для для зміни застосованих відносно них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував з приводу заявлених прокурором клопотань про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відмовити в їх задоволенні. Підтримав думку свого захисника, стосовно змінити запобіжного захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 заперечувала з приводу заявлених прокурором клопотань, просила відмовити в їх задоволенні. Вважає, що клопотання прокурора не обґрунтовані, наявність ризиків не доведена. Просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував з приводу заявлених клопотань прокурором про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав думку свого захисника, вважає, що можливо змінити запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених. Вважає, що клопотання прокурора не обґрунтовані, наявність ризиків не доведена, просила змінити запобіжний захід відносно її підзахисного ОСОБА_8 з тримання під вартою на інший непов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник - адвокат ОСОБА_11 були попереджені про час, дату та місце судового засідання належним чином, але в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, при вирішенні клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішення питання судом щодо продовження дії запобіжного заходу у відповідності до положень чинного законодавства відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її

конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, аніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що ризиками про які було зазначено прокурором у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству,

проте, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, колегія суддів вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в тому числі покинути територію України.

Колегія суддів також погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_8 утримується під вартою з 30 листопада 2019 року, тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, за фактами, заподіяння насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого та скоєння розбійного нападу, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів, звертає увагуна те, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Станом на теперішній час, у місті Бахмут Донецької області, де зареєстрований та фактично мешкає ОСОБА_8 , тривають активні бойові дії, що унеможливлює здійснювати контроль за виконанням обвинуваченим умов будь- якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не виключають можливості тримання його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань. Крім того, ОСОБА_8 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 КК України, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та ч.4 ст. 187 КК України, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Перебуваючи на волі він може переховуватись, змінити своє місце проживання, у тому числі шляхом виїзду за межі території України та не виконувати законні вимоги суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 на більш м`який, оскільки обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути йому призначене, в разі визнання його винуватим.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його

винуватим у вчиненні злочинів, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в тому числі покинути територію України.

Колегія суддів погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства, крім того, обвинуваченому відоме місце мешкання потерпілого та його особисті данні.

Колегією суддів приймається до уваги, що ОСОБА_9 утримується під вартою з 30 листопада 2019 року, тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, за фактами вимагання з погрозою насильства над потерпілим, заподіянні насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого та скоєння розбійного нападу, вчинення організованою групою, чітким є переконання суду, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України; вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не виключають можливості тримання його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань; фактичне місце проживання обвинуваченого у м. Бахмут, де наразі тривають активні бойові дії, що унеможливлює здійснювати контроль за виконанням обвинуваченим умов будь- якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_9 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 КК України, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Перебуваючи на волі ОСОБА_9 може переховуватись, змінити своє місце проживання, у тому числі шляхом виїзду за межі території України та не виконувати законні вимоги суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 на більш м`який, оскільки обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути йому призначене, в разі визнання його винуватим.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Колегія суддів зазначає, що суспільний інтерес у справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а

тому слід забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецедентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» 1968 року).

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з часом змінились, стороною захисту не наведено.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26.06.1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

При цьому колегія суддів враховує відсутність можливості без продовження строку тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Перебування обвинувачених під вартою не виходить за межі розумного строку.

Колегія суддів також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянула й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених, які передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до частини 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не вважає за доцільне визначати обвинуваченим розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки їм інкриміновано злочин, вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 177-178, 183-184, 197-199, 331 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора Бахмутської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити застосування обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 днів з 07 червня 2023 року до 05 серпня 2023 року включно.

Клопотання прокурора Бахмутської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити застосування обраного відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 днів з 07 червня 2023 року до 05 серпня 2023 року включно.

Копії ухвали суду направити прокурору, обвинуваченим та на адресу Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3