Справа № 466/7714/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/568/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000887 від 07.08.2022 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та із врахуванням статті 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід - тримання під вартою - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з 08 серпня 2022 року.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, під час дії на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи в підвальному приміщенні під`їзду 2 по вул. Леонтовича, 3 в м. Львові, 06 серпня 2022 приблизно о 13.30 год, маючи умисел на заволодіння чужим майном, здійснив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та заволодів майном потерпілої - грошима в сумі 300 грн та мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy A01» imei1: НОМЕР_1 Imei2: НОМЕР_2 вартістю 3000 грн. та грошовими коштами на карті, чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на суму 3500 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного судом покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважаю, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Вважає, що вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 69 КК України.

Вказує, що приймаючи зазначене рішення, судом першої інстанції не враховано характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а лише наведено формальне посилання на врахування таких обставин без належного обґрунтування, а саме судом не враховано, що обвинуваченим вчинено особливо тяжкий злочин - розбій, який є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що, крім відносин власності - основного безпосереднього об`єкта, обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.

Крім цього, підкреслює, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 вчинено злочин в умовах воєнного стану, щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням канцелярського ножа.

При цьому, судом не наведено жодних мотивів не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.4 ст. 187 КК України як обов`язкове.

На підставі вищенаведеного прокурор вважає, що з огляду на відсутність ознак, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та при призначенні покарання ОСОБА_6 застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задоволити, виступ обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 20.07.2022 по справі № 176/125/21, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 187 КК України Шевченківський районний суду м. Львова дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч.1 ст. 69 КК України.

Місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, думку потерпілої, яка просила його суворо не карати та не позбавляти волі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки, що є обставинами, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим суд першої інстанції враховував, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 отримали кваліфікацію як «особливо тяжкий злочин» тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій він вчинив злочин, не характеризувалася як така, що пов`язана з воєнними діями та/або він не використав умови воєнного стану при його вчиненні (розбій в зоні проведення активних бойових дій тощо). За умови відсутності воєнного або надзвичайного стану його дії охоплювалися би ч.1 ст. 187 КК України.

Зважаючи на фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та наведених вище обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, місцевий суд дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч.1 ст. 69 КК України.

Проте, встановивши ці обставини суд не мотивував, яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та можливість призначення покарання із застосовуванням зазначеної вище норми, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції. Також суд не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що обвинуваченим вчинено особливо тяжкий злочин - розбій, який є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що, крім відносин власності - основного безпосереднього об`єкта, обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.

Також, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 вчинено злочин в умовах воєнного стану, щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням канцелярського ножа.

На думку апеляційного суду, застосування положень ст. 69 КК щодо ОСОБА_6 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до застосування закону, який не підлягав застосуванню у зв`язку із відсутністю для цього підстав, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке суперечить загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок - скасуванню в частині призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 187 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, думку потерпілої, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки, що є обставинами, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вищенаведені обставини правопорушення та дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію - виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами справи, при яких було скоєно злочин, дають колегії суддів підстави прийти до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку з постановленням нового, з погіршенням положення обвинуваченого, колегія суддів в порядку п.2 ч.1 ст. 420 КПК України скасовує вирок у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання.

Керуючись ч.15 ст. 615, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (восьми) років з конфіскацією майна.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою - з моменту отримання копії вироку в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4