Справа № 192/1191/23
Провадження № 1-в/192/149/23
Ухвала

Іменем України

14 липня 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області заяву ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)»,

засудженого:

22.08.2022 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2021, визначено до відбуття три роки один місяць позбавлення волі,

початок строку відбування покарання: 22.08.2022,

кінець строку відбування покарання: 25.04.2024,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заяву підтримав, за змістом його пояснень було одне порушення, але стягнення вже погашене, він працевлаштований, режим утримання він не порушує.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» проти задоволення заяви заперечував, вважає, що засуджений своє виправлення не довів, а тому до нього не доцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення.

Прокурор також проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що заява засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 22.08.2022, кінець строку відбування покарання: 25.04.2024.

ОСОБА_3 раніше судимий:

21.01.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.ч. 1, 4 ст. 358, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком два роки;

09.03.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; вирок від 21.01.2021 ухвалено виконувати самостійно;

13.04.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання, невідбуте за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2021 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць.

ОСОБА_3 засуджений:

06.06.2021 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2021, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць;

22.08.2022 Жовтневим районним суд м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2021, визначено до відбуття три роки один місяць позбавлення волі.

Суд звертає увагу, що при ухваленні вироку Жовтневим районним суд м. Дніпропетровська 22 серпня 2022 року, був повторно врахований вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2021 та не врахований вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2021.

Згідно із довідкою по особовій справі, наданою виправною установою суду, умовно-достроковому звільненню на підставі ст. 81 КК України підлягає по відбутті 2/3 строку покарання - 14.04.2023.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом зокрема за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Так, у судовому засіданні судом встановлено, що протягом строку відбування покарання засуджений був працевлаштований з перервами, суду надані копії договорів, укладених між ОСОБА_3 та ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 21)» від 04.01.2022 № 191 про надання послуги з виготовлення пластикової тари та фасування сировини, від 01.12.2022 № 987 про надання послуги з виготовлення продукції, від 01.04.2023 № 483 про надання послуги з виготовлення продукції, від 01.07.2023 № 741 про надання послуги з виготовлення продукції.

Відповідно до характеристики, наданої засудженому ОСОБА_3 . Державою установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)», за час відбування покарання він характеризується посередньо.

Засуджений дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, входить до складу ради колективу засуджених, підтримує зв`язки з рідними.

Разом з тим, засуджений у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, приділяє недостатньо уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користається при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, вважає свій рівень достатнім.

За час відбування покарання до засудженого було застосовано три стягнення, які є погашеними, та не було застосовано жодного заохочення.

Суд враховує характеристику засудженого, його посилання на те, що він працевлаштований та не порушує режим утримання.

Суд вважає, що загалом позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце. Однак за вказаних обставин суд не може зробити висновок, що такі зміни є сталі та незворотні та що засуджений виправився.

Суд також звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Суд зазначає, що саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування поведінки за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1