Справа № 529/1153/22
Провадження № 1-в/529/31/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

заявника - представника потерпілого ДП "Жовтневе лісове господарство" - адвоката ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька Полтавської області у режимі відеоконференції клопотання представника потерпілого Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" - адвоката ОСОБА_4 про стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000341 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 04.01.2023 в справі № 529/1153/22 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Вказаним вироком також було задоволено цивільний позов потерпілого Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" та стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілого грошові кошти у розмірі 50 961,74 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

26 квітня 2023 року представник потерпілого Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого витрати на правову допомогу у сумі 4 207,00 грн, оскільки це питання не було вирішено вироком Диканського районного суду Полтавської області від 04.01.2023.

Представник потерпілого Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник потерпілого вказав, що у цивільному позові було заявлено вимогу про вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу. При цьому, представник потерпілого вказав, що дійсно у цивільному позові, який розглядався разом з кримінальним провадженням 04.01.2023, не було вказано конкретного розміру витрат на правову допомогу та до цивільного позову не було додано доказів на підтвердження понесення цих витрат. Представник потерпілого вказав, що платіжне доручення, акт приймання-передачі виконаних робіт, які підтверджують понесення потерпілим витрат на правову допомогу у розмірі 4 207,00 грн, було отримано ним лише після ухвалення вироку суду, тому він і звернувся через Електронний суд 14 квітня 2023 року до суду із клопотанням про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого витрат на правову допомогу. Адвокат ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до практики Верховного Суду, КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, подане представником потерпілого у порядку ст. 539 КПК України, тобто у порядку виконання судового рішення, не підлягає розгляду у такому порядку. Прокурор також зазначив, що оскільки цивільний позов у кримінальному провадженні повинен розглядатися згідно з положеннями ЦПК України, то вказане клопотання про стягнення витрат на правову допомогу подане з порушенням строку його подання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про стягнення з нього на користь потерпілого витрат на правову допомогу, вказуючи , що у цивільному позові не було зазначено розмір витрат на правову допомогу, тому він не мав можливості їх оспорити.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат.

У постанові від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц Верховний Суд зазначив, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час ухвалення вироку суду стосовно ОСОБА_5 від 04.01.2023 було задоволено цивільний позов потерпілого "Жовтневе лісове господарство" та стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілого грошові кошти у розмірі 50 961,74 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат у вигляді витрат на правову допомогу не вирішувалося.

З дослідженого судом цивільного позову вбачається, що у позовних вимогах не було зазначено конкретного розміру понесених витрат на правову допомогу. Крім того, до цивільного позову не було додано доказів, які б підтверджували понесення потерпілим витрат на правову допомогу у конкретному розмірі.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що до цивільного позову потерпілого ДП "Жовтневе лісове господарство" не було додано жодних доказів на підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , у позові взагалі не було зазначено конкретного розміру понесених витрат на правову допомогу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представник потерпілого ДП "Жовтневе лісове господарство" - адвокат ОСОБА_4 в судове засідання щодо розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 246 КК України не з`явився, надав суду заяву в якій вказав, що підтримує у повному обсязі цивільний позов потерпілого до обвинуваченого, та просить його задовольнити. Представник потерпілого просив провести судовий розгляд справи за його відсутності.

До закінчення судових дебатів у вказаній кримінальній справі представником потерпілого не було подано доказів на підтвердження понесених потерпілим витрат на правову допомогу. Під час судових дебатів представник потерпілого ні особисто, ні шляхом подання письмової заяви не заявив клопотання щодо подання суду доказів на підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення вироку.

Твердження представника потерпілого ДП "Жовтневе лісове господарство" - адвоката ОСОБА_4 про те, що акт приймання-передачі виконаних робіт та платіжне доручення, які підтверджують понесення потерпілим витрат на правову допомогу у розмірі 4 207,00 грн, ним були отримані після проголошення вироку і відповідно через це він звернувся до суду із клопотанням щодо вирішення питання про стягнення з ОСОБА_5 витрат на правову допомогу лише у квітні 2023 року, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, так як подані з клопотанням акт приймання-передачі виконаних робіт датований 31.10.2022, платіжне доручення - 02.11.2022, а вирок суду стосовно ОСОБА_5 , під час якого зокрема розглянуто цивільний позов, було ухвалено 04.01.2023 і відповідно представник потерпілого мав можливість подати вказані докази до судових дебатів у справі чи заявити клопотання про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення вироку.

Таким чином, керуючись ч. 5 ст. 128 КПК України, відповідно до якої цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими ЦПК України, враховуючи те, що представником потерпілого в порушення вимог ст. 141 ЦПК України не було надано суду доказів на підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу ні під час подання цивільного позову в рамках кримінального провадження, ні до закінчення судових дебатів при розгляді кримінального провадження, не подано клопотання під час судових дебатів про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення вироку, суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання представника потерпілого ДП "Жовтневе лісове господарство" - адвоката ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141 ЦПК України, ст. ст. 118, 124, 126, 128, 371, 372, 534, 537 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника потерпілого Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" - адвоката ОСОБА_4 про стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000341 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 08 травня 2023 року.

Головуючий ОСОБА_1