Справа № 595/1402/20
Провадження № 1-кп/595/13/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Бучач Тернопільської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000201 від 08 липня 2019 року про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бучацького районного суду Тернопільської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 20.03.2023 вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

05 червня 2023 року від захисника ОСОБА_5 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке мотивує тим, що у порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не містить належним чином сформованого обвинувачення, а лише викладено суперечливі та взаємовиключні фактичні обставини кримінального правопорушення та підсумована правова кваліфікація його дій. Обвинувальний акт має нечітко та незрозуміло сформоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 , яке є неконкретним за змістом, а опис його дій не пов`язується із наслідками, відповідальність за нанесення яких, охоплюється ч.1 ст.121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримав, суду пояснив, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак. Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду. Виклад обвинувачення здійснений у наступній формі «досудовим розслідуванням встановлено, що 08 липня 2019 року приблизно о 01 годині 00 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував по АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 08 липня 2019 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , який перебував по АДРЕСА_1 , відчуваючи особисту неприязнь до раніше знайомого ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на здоров`я, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, діючи імпульсивно, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 підійшов до автомобіля марки Chevrolet Lanos, вишневого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та тримаючи у правій руці скляну пляшку зеленого кольору наніс один удар у верхню частину кута над передньою пасажирською дверкою, від нанесеного удару пляшка розбилась. Після цього ОСОБА_8 тримаючи у правій руці частину розбитої пляшки лівою рукою відчинив передню пасажирську дверку, де в цей час знаходився ОСОБА_7 та умисно наніс йому один удар частиною розбитої пляшки у ліву завушну ділянку голови, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 рани лівої завушної ділянки голови, після цього ОСОБА_4 тримаючи у руці вище вказану пляшку наніс ОСОБА_7 один удар в ліву половину обличчя внаслідок чого спричинив останньому рани лівої половини підборіддя, нижньої губи, перелом 3 лівого верхнього зуба, та один удар у праву половину обличчя, у результаті чого спричинив останньому рани правої скроневої ділянки.

Вищевказані тілесні ушкодження, як в їх сукупності так і кожне зокрема, за ступенем тяжкості відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я.

Також, при судово-медичному обстеженні 28.11.2019 року у ОСОБА_7 на місці загоєних ран були виявлені рубці ( на обличчі, в правій скроневій ділянці та у потиличній ділянці з ліва), які зважаючи на їх виразність, розміри та властивості є невиправними, тобто зменшення їх виразності або ж усунення можливе лише шляхом оперативного втручання. Враховуючи вище наведене заподіяні ОСОБА_7 ушкодження зовнішніх покривів обличчя належать до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили непоправне знівечення обличчя. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, а саме в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили непоправне знівечення обличчя».

Ідентичний за змістом тексту обвинувачення є текст повідомлення про підозру. Різниця тільки у словах «обвинувачується» та «підозрюється». Решта є ідентичним. В обох текстах вказується що дії ОСОБА_4 в результаті його активних дій, спричинили настання тільки «...тілесні ушкодження, як в їх сукупності так і кожне зокрема, за ступенем тяжкості відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я», тобто відповідальність за вчинення яких передбачається ст. 125 КК України. Виявлені рубці у ОСОБА_7 при судово-медичному обстеженні 28.11.2019 року рубці ( на обличчі, в правій скроневій ділянці та у потиличній ділянці з ліва), які визначені як невиправні, є наслідком невідомо яких і невідомо чиїх дій, оскільки, як вже вказано вище, згідно сформованого обвинувачення, наслідком дій обвинуваченого було умисне нанесення легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Описані рубці, як наслідок заподіяних ОСОБА_7 ушкоджень зовнішніх покривів обличчя належать до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили непоправне знівечення обличчя, за версією обвинувачення утворюють склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України і кваліфіковані як умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили непоправне знівечення обличчя. Як зазначено вище, невиправні рубці локалізовані в трьох місцях голови ОСОБА_7 , а саме - на обличчі, в правій скроневій ділянці та у потиличній ділянці з ліва.

Відтак виходячи із диспозиції ч.1 ст. 121 КК України та висунутого обвинувачення слід оцінити чи всі рубці описані як непоправні і чи розташовані вони на обличчі ОСОБА_7 . Отже потрібно зрозуміти, що таке обличчя. Обличчя або лице, це -частина голови, обмежена чолом, вухами, щоками і підборіддям. На ній розташовані: чоло, брови, перенісся, очі, ніс, щоки, губи і підборіддя. Скронева ділянка і потилична ділянка голови є волосяною частиною голови і не відноситься до обличчя, відтак наявність на цій частині невиправних ушкоджень не може бути охоплена фабулою обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України у формі умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили непоправне знівечення обличчя, а мало бути кваліфіковано за наслідками тяжкості, відповідальність за яке передбачається ст.125 КК України.

В поданому на розгляді обвинувальному акті не диференціюється котрі із даних ушкоджень є непоправне знівечення обличчя і суд не вправі і не в змозі самостійно це визначати. Відтак обвинувальний акт має нечітко та незрозуміло сформоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 , яке є неконкретним за змістом, а опис його дій не пов`язується із наслідками, відповідальність за нанесення яких, охоплюється ч. 1 ст. 121 КК України.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти клопотання заперечив, вважає, що справу слід призначити до судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 при вирішенні даного питання покладається на думку суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, ознайомившись із клопотанням захисника, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у нанесенні потерпілому, загалом, трьох ударів розбитою пляшкою в різні ділянки голови. В обвинувальному акті прокурор констатує, що тілесні ушкодження завдані такими ударами як кожне окремо так і всі загалом за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

В подальшому прокурор зазначає у обвинувальному акті, що судово - медичним обстеженням яке мало місце 28.11.2019 року, тобто через 5 місяців після подій описаних в обвинувальному акті, було виявлено у ОСОБА_7 рубці на обличчі, які є не виправними а тому таке ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено, що ці рубці були наслідком саме завданих ударів, у нанесенні яких обвинувачується ОСОБА_4 , крім того не конкретизовано внаслідок якого саме удару ОСОБА_4 утворились рубці на обличчі потерпілого (три удари було завдано в різні частини голови), хоча у попередній частині обвинувального акту, де описуються удари, чітко розмежовано кожен нанесений удар, частина голови куди був нанесений удар, його наслідки, які загалом віднесені до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, на думку суду, висунуте обвинувачення є не конкретним, в обвинувальному акті відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили непоправне знівечення обличчя.

Вимоги закону при складанні обвинувального акту належним чином не дотримані, що унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Відповідно до ст.91 КПК у кримінальному провадженні, між іншим, підлягають доказуванню час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії»: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати скрізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають суттєве значення, а його некоректність розглядається ЄСПЛ, як порушення права на захист.

Суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є неконкретним та суперечливим, а тому перешкодило в реалізації останнім, передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Невідповідність фактичних обставин кримінального правопорушення правовій кваліфікації в обвинувальному акті, неконкретність обвинувачення є порушенням приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Враховуючи те, що в даному випадку не конкретно вказана об`єктивна сторона кримінального правопорушення, суд позбавлений можливості самостійно усунути наведене порушення в ході судового розгляду. При цьому, сторона обвинувачення також буде позбавлена права виправити вказаний недолік при розгляді справи судом, оскільки зміна обвинувачення прокурором можлива виключно за умови встановлення нових фактичних обставин.

Разом з тим вказані недоліки можуть бути усунені шляхом складання обвинувального акту з урахуванням всіх вимог кримінального процесуального закону, і проведення процесуальних дій для такого виправлення не вимагається.

З огляду на викладене суд вважає, що встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України щодо зазначення фактичних обставин справи, правової кваліфікації, зазначення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, унеможливлює призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ч. 2 ст. 291, п. 3 ч.3 ст.314, КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201 від 08 липня 2019 року, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд Тернопільської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Тернопільським апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1