Справа № 699/695/20
Номер провадження 1-кп/699/43/23
УХВАЛА

щодо запобіжного заходу

09.08.2023 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у межах кримінального провадження № 0000210 у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією клопотання прокурора про тримання під вартою

ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не застосовувався, проте до суду обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово не з`являлася, причини неявки не повідомляла.

Тому 24.12.2021 прокурором було подане клопотання про обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про надання дозволу на її затримання з метою приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу.

Однак у підготовче судове засідання 21.01.2022 обвинувачена ОСОБА_4 повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Ухвалою суду від 21.01.2022 задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою її приводу до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте указану ухвалу не виконано. 24.07.2022 вона втратила законну силу.

Ухвалою суду від 12.10.2022 повторно задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл працівникам Відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою її приводу до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

30.11.2022 до суду надійшло повідомлення начальника Корсунь-Шевченківського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 на підставі ухвали Летичівського районного суду Хмельницької області від 23.11.2022 перебуває під вартою у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».

З урахуванням указаного подальшу участь у розгляді цього кримінального провадження ОСОБА_4 брала в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор».

Однак через погану якість відеозв`язку судові засідання постійно відкладалися.

У подальшому 20.04.2023 захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 повідомив суду адресу проживання ОСОБА_4 та просив про участь обвинуваченої у засіданні суду по справі, яке призначене на 02.06.2023 в режимі відеоконференції з приміщення Берегівського районного суду Закарпатської області.

Указане клопотання захисника задоволено.

Ухвалою суду від 02.06.2023 кримінальне провадження призначено до судового розгляду на 09.08.2023, участь у якому обвинувачена також мала брати в режимі відеоконференції з приміщення Берегівського районного суду Закарпатської області.

Однак обвинувачена ОСОБА_4 особисто з`явилася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що на даний час слід вирішити питання щодо застосування до обвинуваченої запобіжного заходу. З огляду на що просила розглянути клопотання прокурора від 24.12.2021 про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор пояснила, що викладені у клопотанні аргументи залишаються актуальними, а саме клопотання було вручене обвинуваченій і прокурору завчасно.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Обвинувачена повідомила, що наразі є засудженою, щодо неї встановлено іспитовий строк. Вона не порушує норм чинного законодавства, є зареєстрованою ФОП, вчасно платить податки. Повернулася до місця реєстрації для постійного проживання разом з трьома дітьми та трьома онуками, догляд яких вона здійснює.

Потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою, за змістом якої вказав на те, що завдана злочином шкода йому відшкодована, претензій до обвинуваченої він не має, просив не застосовувати до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, думки потерпілого, обвинуваченої та її захисника, дійшов наступного.

У клопотанні зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Імовірність можливого переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від суду прокурор обґрунтовує тяжкістю вчиненого правопорушення та покарання, яке може бути до неї застосоване у випадку доведеності її вини.

Сторона обвинувачення у клопотанні зазначала, що при обранні запобіжного заходу необхідно врахувати, що в ході проведення досудового розслідування було зібрано достатньо доказів причетності ОСОБА_4 , до вчинення інкримінованого їй особливо тяжкого злочину, який тягне за собою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. У ході досудового розслідування не здобуті будь-які дані, які вказували б на наявність у ОСОБА_4 , будь-якої хвороби, яка б унеможливила застосування відносно неї відповідного запобіжного заходу, а також не здобуто інформації про по працевлаштування чи стабільного джерела прибутків ОСОБА_4 , наявність у неї міцних соціальних зав`язків чи перебування на утриманні осіб, які потребують догляду.

ОСОБА_4 засуджена 29.05.2012 Новгород-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців та додаткового покарання конфіскація майна. На час подання клопотання (24.12.2021) судимість в обвинуваченої була не знята та не погашена.

12.06.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло (розбій).

На час подання клопотання місце фактичного перебування обвинуваченої ні стороні обвинувачення, ні захиснику, ні суду не було відоме.

За таких обставин для забезпечення виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку прокурора, є неможливим застосування до неї таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Крім того, ураховуючи майновий стан обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків, відсутність постійного місця проживання, а також місце, спосіб, засоби вчинення кримінального правопорушення, прокурор вважає недостатнім застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить гарантії належної процесуальної поведінки.

Особиста порука не може бути застосована до обвинуваченої, оскільки до суду не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що обвинувачена не має у власності житла, а за зареєстрованою адресою ОСОБА_4 не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Положеннями ч. 2 ст. 185 КПК України передбачено, що якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

Однак, незважаючи на сплив тривалого часу після подання клопотання, будь-яких доповнень чи змін до клопотання від прокурора не надходило.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Суд зазначає, що дана категорія може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду суд вважає доведеною наявність обґрунтованої підозри.

Щодо наявності ризиків.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У клопотанні прокурора не зазначено про наявність нових ризиків. Проте зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Про наявність інших ризиків не вказано.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування чи суду, прокурор фактично посилається лише на тяжкість вчиненого правопорушення та покарання. Між тим, вказані обставини суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості.

Крім того, тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком. Бо суд зауважує, що в розумінні рішень ЕСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово в судові засідання не з`являлася, причини неявки суду не повідомляла. Так, судове засідання 17.09.2020 відкладалось у зв`язку з неявкою обвинуваченої; 19.10.2020 - у зв`язку з клопотанням захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 через неможливість з`явитися, обвинувачена також не була присутня у засіданні; засідання 30.11.2020 відкладалось за клопотанням захисника у зв`язку з нібито перебуванням обвинуваченої на лікарняному через захворювання на COVID-19, проте документально стан здоров`я підтверджено не було. У судовому засіданні 18.12.2020, під час якого захисник обвинуваченої заявив відвід головуючому судді, обвинувачена також присутня не була. Причини неявки невідомі.

Після зміни складу суду підготовче судове засідання було призначено на 27.01.2021. У судове засідання ані обвинувачена, ані її захисник не з`явилися. Від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про прийняття відмови захисника від виконання своїх обов`язків, оскільки обвинувачена самоусунулась від виконання умов договору, зокрема систематично не дотримувалась законних порад захисника. Також надійшло клопотання обвинуваченої про призначення їй державного адвоката та відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з поганим станом здоров`я.

Належних доказів поганого стану здоров`я надано не було. З клопотання вбачалося, що обвинувачена обізнана про відмову адвоката ОСОБА_8 від виконання обов`язків захисника.

У підготовчі судові засідання 17.02.2021, 15.03.2021, 28.04.2021 обвинувачена не з`явилася, проте напередодні поштою до канцелярії суду надсилала до суду клопотання про неможливість явки в судове засідання у зв`язку з перебуванням на лікуванні (належних доказів не надано).

Ухвалою суду від 17.02.2021 до обвинуваченої був застосований примусовий привід у судове засідання 15.03.2021. Привід виконано не було.

На запит суду адміністрація комунального некомерційного підприємства «Новоград-Волинське міськрайонне територіальне медичне об`єднання» листом від 31.03.2021 № 697 повідомила, що ОСОБА_4 у період 01.01.2021-31.03.2021 на стаціонарне лікування не поступала. Медична карта амбулаторного хворого в реєстратурі поліклініки установи відсутня.

Ухвалою суду від 28.04.2021 ОСОБА_4 оголошено у розшук та зупинено провадження у справі.

Досліджуючи матеріали справи та клопотання, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення обвинуваченої в судовому засіданні, а також відомості про особистість ОСОБА_4 , хоча на теперішній час обвинувачена з`явилася до суду, ураховуючи її колишню поведінку щодо явки на виклик суду, суд дійшов висновку щодо наявності ризику переховуватися від суду.

Отже, стороною обвинувачення доведено наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо недостатньості застосування більш мяких запобіжних заходів.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

У клопотанні прокурор наводить аргументи щодо неможливості застосування до ОСОБА_4 таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт.

Разом з тим, прокурором не враховано, що обвинувачена наразі постійно проживає за своїм місцем реєстрації, зареєстрована ФОП, платить податки, проживає разом зі своїми дітьми та онуками, за якими здійснює догляд.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_4 протягом 2023 року з`являється у судові засідання за викликом суду, тобто її поведінка змінилася.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Ураховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченої, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак суд вбачає необхідність в обранні ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до статті 180 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання у справі, яка перебуває у провадженні суду, здійснює прокурор.

З урахуванням указаного клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-178, 181, 183, 194, 202, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожним викликом до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована ( АДРЕСА_1 ) без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Обвинувачену ОСОБА_4 письмово повідомити про покладенні на неї обов`язки.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання становить 60 (шістдесят) днів та обчислюється з дати постановлення ухвали, тобто з 09.08.2023. Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання припиняє свою дію о 23 год. 59 хв. 07.10.2023.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали суду негайно вручити обвинуваченій після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 10.08.2023.

СуддяОСОБА_1