печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі підозрюваного ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , слідчого, якому доручено проводити досудове розслідування, ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0001825,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у межах кримінального провадження № 0001825 від 25 вересня 2020 року.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що арешт накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням положень ст. 170 КПК України, оскільки автомобіль не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, доказів, які б свідчили, що майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0001825 відсутні. Відтак вищенаведене у своїй сукупності вказує на безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

04 травня 2023 року слідчий, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, - старший слідчий ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_5 подав заяву, у якій заперечував проти скасування арешту майна, додав до заяви копію ухвали слідчого судді ОСОБА_6 від 23 лютого 2022 року про накладення арешту на транспортний засіб.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Підзахисний ОСОБА_3 - власник майна - підтримав позицію свого адвоката і просив задовольнити клопотання, скасувавши арешт з транспортного засобу.

Слідчий, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, - старший слідчий ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_5 заперечив проти доводів заявника, просив відмовити у його задоволенні, вказавши, що арешт накладено на майно підозрюваного з метою подальшої конфіскації як передбачає санкція статей ст.ст. 240-1, 255 КК України, за якими ОСОБА_3 повідомлено про підозру.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріалами встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001825 від 25 вересня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою ст. 28 частиною другою ст. 209, частиною першою ст. 240-1, частиною другою ст. 240-1, частиною третьою ст. 240-1, частиною першою ст. 255, частиною другою ст. 255 КК України.

Прокурорами Офісу генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

01 червня 2021 року під час обшуку автомобіля марки Land Rover Range Rover 4197 (2007 року випуску, (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), кузов № НОМЕР_2 ) серед іншого вилучено сам автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 та ключі запалення до даного автомобіля, котрі постановою слідчого від 01 червня 2021 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001825.

Встановлено, що зазначений транспортний засіб марки Land Rover Range Rover 4197 (2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ), відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді від 23 лютого 2022 року у справі № 757/8978/22-к накладено арешт на майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_3 , вилученого під час обшуку транспортного засобу 01 червня 2021 року, а саме автомобіль марки Land Rover Range Rover 4197 (2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 та ключі запалення до даного автомобіля, із забороною розпорядження, користування та відчуження.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у справі №757/8978/22-к при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував, що арешт необхідний, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, забезпечення дієвості досудового розслідування та у слідчого судді були наявні обґрунтовані підстави вважати, що дані речі та документи мають значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та те, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, а також є предметом кримінального правопорушення. Наряду з вказаним, слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, встановив, що таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України

З огляду на положення частини другої, третьої ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини у клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0001825.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_3 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_3 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу на те, що під час складання короткого тексту ухвали у вступній частині було допущено описку, а саме, не вказано про участь у судовому засіданні підозрюваного ОСОБА_3 , що підтверджується протоколом судового засідання від 04 травня 2023 року..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-35, 107, 170-175, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1