Провадження №1-кп/522/243/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

21.06.2023 Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001067 від 21.02.2018, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вуглегірськ, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор та представник потерпілого просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Обвинувачений просив повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Також обвинувачений заявив скарги про неповернення тимчасового вилученого майна під час обшуку за адресаю АДРЕСА_2 та у ОСОБА_3 , просивши повернути вилучено майно, а саме: документи по КС «Промислово-фінансова спілка», документів по КС «Україна», печатки КС «Україна», ін.код 23989657, печатки Товариства взаємного кредитування «Арєтекс», купюри по 200 грн. в кількості 6 шт., купюри по 100 грн. в кількості 3 шт., купюру 50 грн., купюру 50 грн. Також ОСОБА_3 заявив клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів у держателя Єдиного реєстру досудових розслідувань - Офісу Генеральної прокуратури України, а саме відомостей про рух кримінальних проваджень №0001067 від 21.02.2018, №0003602 від 29.06.2017.

В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що йому завдано матеріальну та моральну шкоду.

Крім того ОСОБА_6 просив прийняти до розгляду цивільний позов та визнати його цивільними позивачами.

Захисник підтримав клопотання та скарги в повному обсязі, просив їх задовольнити з наведених підстав.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань та скарг обвинуваченого ОСОБА_3 та зазначив, що вважає клопотання та скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши обвинувальний акт, заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Щодо клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при складанні, а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акту були дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального закону, а сам обвинувальний акт цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Так, обвинувальний акт, у відповідності до ч. 3 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затверджував.

Окрім того, до обвинувального акту, як це передбачено ч. 4 ст. 291 КПК України, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого та його захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний обвинувальний акт містить усі відомості, що передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, у тому числі і ті, що передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а саме дій ОСОБА_3 , які стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Суд наголошує, що конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під час судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і не можуть бути предметом оцінки під час підготовчого судового засідання.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які не можуть бути усунуті та перешкоджають призначити судовий розгляд.

Окрім того, в силу ст. 36 КПК України прокурор є самостійним у своїй діяльності, в тому числі і в частині викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації. До того ж, положення ст. 338 КПК України дають право прокурору змінити обвинувачення під час судового розгляду з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення.

У постанові другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 03.07.2019 року (справа № 273/1053/17) зроблено висновок, за яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, в тому числі, й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

На думку суду, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Наведеним спростовуються доводи сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам КПКУ, а тому підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 не вбачається.

Згідно ч. 4 ст. 315 КПК України обвинуваченому роз`яснено право про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

Перевіривши зміст обвинувального акту, суд дійшов висновку, що він вимогам ст. 291 КПК України відповідає, надійшов до суду з дотриманням правил територіальної підсудності, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору, немає, встановлено наявність підстав для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту одноособово.

Щодо скарг про неповернення тимчасового вилученого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження.

Тобто, положення даної норми не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні. Вони лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням задач підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК України.

Перелік завдань, які має вирішити суд у підготовчому засіданні визначено у ч. 3 ст. 314 та ст. 315 КПК України.

Зміст зазначених норм дає підстави вважати, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу. Основною метою його проведення є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Отже, у скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неповернення тимчасового вилученого майна необхідно відмовити. При цьому суд також враховує, що аналогічні скарги ОСОБА_3 вже були предметом судового розгляду та вирішені по суті іншим складом суду.

Щодо клопотання ОСОБА_6 про визнання потерпілим.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з правовими позиціями, наведеними в постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 в справі №439/397/17, поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі. Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий»… Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

Таким чином, для визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні необхідна наявність сукупності відповідних підстав - фактичних і юридичних. Фактичними підставами є заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди, а юридичними - подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, заяви про залучення її до провадження як потерпілого або письмової згоди на таке залучення..

Із обвинувального акту не вбачається, що вказана особа є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, та що вона зазнала шкоди від кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 . Згідно із приписами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.

Суд зазначає, що нормами КПК не передбачено прямої норми щодо можливості відмови судом в задоволенні клопотання про визнання потерпілим (як для слідчого або прокурора згідно з частиною 5 статті 55 КПК), проте за частиною 6 статті 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, зокрема верховенство права, законність, змагальність, диспозитівність.

Тобто, оскільки можливість відмови у визнанні потерпілим прямо передбачена КПК під час досудового розслідування, а заява про визнання потерпілим може бути подана особою або її представником й під час судового провадження, то суд вважає можливим приймати рішення про відмову у визнанні особи потерпілим..

Тому у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про визнання потерпілим необхідно відмовити.

Згідно ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Суд також не вбачає підстав для визнання ОСОБА_6 цивільним позивачам, оскільки заявлені позовні вимоги не пов`язані із кримінальним правопорушенням, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , та до позовної заяв не долучено будь-яких доказі того, що ОСОБА_6 завдано майнову чи моральну шкоду внаслідок кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 . Тому цивільний позов підлягає поверненню.

Щодо клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тимчасовий доступ до речей і документів, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України при розгляді клопотання сторона кримінального провадження повинна довести, що речі і документи, про тимчасовий доступ до яких вона просить:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

У разі, якщо стороною кримінального провадження порушується питання про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, сторона кримінального провадження має також довести можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів (ч. 6 ст. 163 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 333 КПК України під час розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів суд також враховує причини, через які доступ не був здійснений під час досудового розслідування. Метою цього є з`ясування ефективності реалізації сторонами кримінального провадження своїх процесуальних прав, з`ясування можливого зловживання процесуальними правами, що, у тому числі, пов`язано із необхідністю забезпечення засади розумності строків кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що під час досудового розслідування неодноразово звертався із заявами та скаргами. Проте, обвинувачений з клопотанням до слідчого судді про надання про тимчасовий доступ до речей та документів, не звертався. Таким чином, у сторони захисту можливість отримати доступ до документів на стадії досудового розслідування була, але обвинувачений ОСОБА_3 не скористався свої правом та не звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Отже, оскільки на теперішній час сторона захисту не навела вагомих доводів, які виправдовують такий ступінь втручання як тимчасовий доступ до речей та документів, про який ідеться в клопотанні, та що виконання завдань кримінального провадження неможливо шляхом застосування іншого заходу забезпечення кримінального провадження, то у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів необхідно відмовити.

Разом з цим з метою всебічного та повного вивчення усіх обставин кримінального правопорушення за обвинуваченням ОСОБА_3 , суд вважає доцільним витребувати у держателя ЄРДР витяги про рух кримінальних проваджень (№0001067 від 21.02.2018, №0003602 від 29.06.2017).

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 42 КПК України обвинувачений також має право збирати і подавати суду докази.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 93 КПК України.

Правилами п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України закріплено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направлення до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У частині другій статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

До інформації, яка містить таємницю досудового розслідування та яку було створено або одержано у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення мають право на доступ учасники кримінального провадження.

Зазначену правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 (справа № 826/7244/18).

Відповідно до п.4 глави 1 розділу І положення «Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» власником і розпорядником Реєстру є держава в особі Офісу Генерального прокурора. Володільцем інформації, що обробляється в Реєстрі, є Офіс Генерального прокурора.

Встановлено, що зазначені відомості, які перебувають у володінні Офісу Генерального прокурора, мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, відомості, які в них містяться можуть бути використані як докази, та іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів, неможливо.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 315 КПКУ суд з метою підготовки справи до розгляду вчиняє будь-які дії.

Витребування відомостей про рух вказаних кримінальних проваджень зумовлене необхідністю перевірки доводів сторони захисту щодо недотримання вимог кримінального процесуального законодавства при реалізації своїх повноважень органом досудового розслідування та оцінки доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу диспозитивності, повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, та, з урахуванням необхідності забезпечення положень тривалості судового провадження, суд вважає за необхідне витребувати розширені витяги щодо руху кримінальних проваджень.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст.ст.1-376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Призначити судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001067 від 21.02.2018 стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, у відритому судовому засіданні в приміщенні місцевого Приморського районного суду міста Одеси (м. Одеса, вул. Балківська, 33, зала №229) на 26.06.2023 об 10 год. 00 хв.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, захисника, обвинуваченого.

У задоволенні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасового вилученого майна - відмовити.

У задоволенні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасового вилученого майна - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 повернути.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів - відмовити.

Витребувати у держателя Єдиного реєстру досудових розслідувань - Офісу Генеральної прокуратури України (01601, м. Київ, вул. Різницька. 13/15), розширені витяги про рух кримінальних проваджень:

?№0001067 від 21.02.2018,

?№0003602 від 29.06.2017,

із наданням інформації у вигляді завірених належним чином роздруківок із зазначенням дати і часу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та особи-реєстратора, що вносила такі відомості, а саме:

1)відомостей про кримінальне правопорушення з картки про кримінальне правопорушення;

2)відомостей про наслідки досудового розслідування кримінального правопорушення з картки про наслідки досудового розслідування кримінального правопорушення;

3)відомостей про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та які підозрюються у його вчиненні, з картки на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у його вчиненні;

4)відомостей про рух кримінального провадження з картки про рух кримінального провадження;

5)розширених витягів про рух кримінальних проваджень по розділах:

- «Основні відомості»;

- «Кримінальні правопорушення»;

- «Рух провадження»;

- «Прикріплені файли».

Здійснювати судовий розгляд одноособово головуючим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8