ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/379/23 Справа № 693/1454/14-к Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Жашківським районним судом Черкаської області)

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000094 від 24 березня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 лютого 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 квітня 2023 року.

12 квітня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке вона обгрунтовувала тим, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

13 квітня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року включно. У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, та постановити нову ухвалу, змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до неправильних висновків про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Зазначив, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковане, він взагалі не причетний до скоєння злочину і вважає, що підстав для його затримання та тримання під вартою не було. При цьому, вказує, що доводи прокурора про його переховування від суду терміном п`ять років не відповідає дійсності.

Апелянт також вказує, що при затриманні до нього були застосовані методи недозволеного характеру і він має тяжкий стан здоров`я, який погіршується, має постійні фізичні болі хребта, руки та ноги, в СІЗО він не має змоги пройти медичне обстеження та отримати належне лікування.

24 квітня 2023 року до апеляційного суду від ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких містяться вимоги аналогічного змісту, викладеним в апеляційній скарзі. При цьому він наполегливо стверджує, що злочину не вчиняв, а взяти на себе вину за вчинений злочин, а саме вбивство ОСОБА_10 , яку він ніколи не зустрічав та не бачив, його вмовляв прокурор.

Апелянт зауважував, що суддями та прокурорами Жашківського району Черкаської області навмисно було приховано ту обставину, що він є колишнім працівником правоохоронних органів, і його поміщали у загальні камери до злочинців, щоб сидів та нікому не скаржився. Також апелянт наголошував на недовіру складу колегії суддів Придніпровського районного суду м.Черкаси, яка приймала оскаржувану ухвалу.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.04.2023, та змінити йому міру запобіжного заходу на особисте зобов`язання, або на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_9 , яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 квітня 2023 року було продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року включно та відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч.3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які суд вже врахував при вирішенні питання про доцільність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі 22 лютого 2023 року, не зменшились та продовжують існувати, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, а також ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, і ці ризики, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.1857, п.6 ч.2 ст.115 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачає позбавлення волі до 15 років або довічного ув`язнення волі з конфіскацією майна, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення тяжких злочинів, що свідчать про стійку схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, та про стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності та характеризують його як особу, що схильна до систематичного вчинення нових злочинів.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про його тяжкий стан здоров`я, то колегія суддів не може їх враховувати при розгляді даного провадження, оскільки будь-яких доказів, які б засвідчували тяжкий стан його здоров`я, що унеможливлювало б перебування останнього під вартою, апелянтом суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У підпункті 1 пункту 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право:

на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством;

за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком;

купувати протягом місяця за безготівковим розрахунком продукти харчування і предмети першої потреби, письмове приладдя, газети і книги через торговельну мережу на замовлення на суму та у кількості, що передбачені Законом України «Про попереднє ув`язнення», КВК та цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що:

медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством;

у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Місцевим судом досліджувалася можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, та зроблено вірний висновок про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 квітня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2023 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 з доповненнями - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді