Справа №369/5529/19. Провадження №11-кп/824/1759/2023 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року,

за участю сторони обвинувачення - прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16

представника потерпілих - ОСОБА_8

за участю сторони захисту - адвоката ОСОБА_17

обвинуваченого - ОСОБА_18 ,

у с т а н о в и в:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0000415, внесеному до ЄРДР 04.07.2018 р., ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Київ, з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником голови Чабанівської селищної ради з питань житлово-комунального господарства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого, -

який визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного злочину.

Також вирішено питання про долю процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановленні судом першої інстанції обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_18 обвинувачується у тому, що 03.07.2018 року, близько 16 години 40 хвилин, керуючи автомобілем «Peugeot 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 19 км автодороги сполученням «Київ-Одеса», в межах Києво-Святошинського району Київської області, в напрямку до міста Києва, де для його руху по праву та по ліву сторону встановленні дорожні знаки 1.37 «Дорожні роботи» та 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», в порушенні вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 , відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.9 б) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих правил» не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, рухався зі швидкістю близько 146 км/год., не переконався у безпечності своїх дій та, маючи можливість об`єктивно виявити автомобіль «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , який виконував маневр розвороту в напрямку до м. Києва, внаслідок чого здійснив зіткнення із вказаним автомобілем.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Clio» ОСОБА_19 загинула на місці пригоди, водій вказаного автомобіля ОСОБА_16 був доставлений до Києво-Святошинської ЦРЛ для надання медичної допомоги.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 238/Д/395 від 01.09.2018 встановлено, що смерть ОСОБА_19 , 1951 р.н., настала внаслідок поєднаної травми голови, шийного відділу хребта, грудей. Поєднана травма голови, шийного відділу хребта, грудей відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути деталі салону автомобіля при зіткненні з іншим автомобілем.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №49/Е від 28.02.2019 відповідно до наданої медичної документації та заключення консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мало місце ушкодження у вигляді перелому правої малогомілкової кістки. Описане ушкодження утворилось від дії тупого предмету, по давності може відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.

Порушення водієм ОСОБА_18 вимог пунктів 2.3 б), д), та 12.9 б) Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_19 , а також отримання потерпілим ОСОБА_16 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Прийняте рішення суддею місцевого суду вмотивоване тим, що висновок експерта №12-1/593/18/60 від 24.04.2019, відповідно до якого не маючи перешкод технічного характеру, водій автомобіля «Peugeot 308» ОСОБА_18 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Renault Clio» не може бути поставлено обвинуваченому у провину, тому що останній не міг і не повинен був передбачити можливість грубого порушення водієм ОСОБА_16 , який керував автомобілем «Renault Clio», п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України, так як останній здійснюючи маневр розвороту, не надав перевагу у русі автомобілю «Peugeot 308» під керуванням ОСОБА_18 , який рухався у зустрічному напрямку та мав право у відповідності до п.114 Правил дорожнього руху України розраховувати, що водій ОСОБА_16 буде виконувати ці правила, що свідчить про відсутність в діях обвинуваченого вини у формі злочинної недбалості.

Крім того, відповідно до вищезазначеного висновку експерта з технічної точки зору в діях водія автомобіля «Peugeot 308» вбачаються невідповідності у виконанні вимог п.п. 2.3 б), д), та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Отже, на думку судді, у випадку коли б обвинувачений рухався з допустимою або меншою за допустиму швидкістю або із більшою швидкістю, ніж він рухався, зіткнення автомобілів не відбулося, тобто існує декілька варіантів дій обвинуваченого, у разі яких зіткнення не відбулося і лише один варіант коли б не відбулося зіткнення - це коли потерпілий ОСОБА_16 виконав би вимоги, п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку про відсутність прямого причинного зв`язку між порушенням обвинуваченого вимог п.12.9 б) Правил дорожнього руху України, настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, які настали внаслідок у виді смерті потерпілої ОСОБА_19 та отриманням ОСОБА_16 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком представник потерпілих ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 , прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Представник потерпілих ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить: провести під час апеляційного розгляду судове слідство, у межах якого: допитати обвинуваченого, потерпілих, свідка ОСОБА_20 , дослідити письмові матеріали справи, зокрема: протоколи огляду місця події (із додатками), переглянути відеозапис (відеофайл) моменту ДТП, дослідити висновки експертиз, схему організації дорожнього руху на ділянці дороги, де сталася ДТП, інші докази, надані обвинуваченням, позовні заяви потерпілих та додані до них документи; вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2021 року - скасувати, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_18 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому максимальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті закону, заявлені потерпілими ОСОБА_16 та ОСОБА_9 цивільні позови задовольнити повністю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам і обставинам справи.

Вказує на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутній досліджений у судовому засіданні відеозапис, яким було зафіксовано обставини ДТП. Також судом першої інстанції не надано оцінки даним зазначеного відеозапису й залишено поза увагою показання свідків - ОСОБА_18 та ОСОБА_21 .

Також підкреслює, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_18 вимог ПДР України, оскільки останній рухався з втричі більшою швидкістю по автодорозі сполученням «Київ-Одеса», де дозволена швидкість руху не більше 50 км/год. Вказані обставини підтверджуються висновком експерта №12-1/593/18/60 від 24.04.2019 року, у відповідності з яким швидкість автомобіля «Peugeot 308» становила близько 146 км/год. ± 4,916 км/год. та за умови дотримання обмеження швидкості ОСОБА_18 мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_16 . Разом з цим, ситуація, яка склалася для водія автомобіля «Renault Clio», не була аварійною, оскільки величина віддалення автомобіля «Peugeot 308» від місця зіткнення значно перевищує величину зупинного шляху при дозволеній швидкості 50 км/год, а тому у даній ситуації водій автомобіля «Peugeot 308» міг не застосувати екстрене гальмування.

При цьому апелянт додає, що стороною захисту не надано суду будь-яких доказів на спростування зазначеного висновку експерта. Вважає, що суддя проявив упередженість на користь сторони захисту обвинуваченого, чим порушив принцип змагальності, передбачений ст. 22 КПК України.

Крім того, поза увагою суду залишилося і те, що зіткнення транспортних засобів сталося за межами не лише смуги руху автомобіля «Peugeot 308» під керуванням ОСОБА_18 , а практично на смузі, призначеній для розвороту транспортних засобів.

Також вважає, що висновок суду про порушення потерпілим ОСОБА_16 вимог п.10.1 та п.10.4 ПДР с нелогічним, не відповідає обставинам справи, містить суперечності з висновком експерта в частині порушення ОСОБА_16 правил ПДР України, а також суперечить вимогам КПК України, оскільки суд вийшов за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту

Потерпіла ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить: повторно дослідити обставини кримінального провадження, а саме: допитати обвинуваченого, потерпілих, свідка ОСОБА_21 , дослідити письмові матеріали справи, зокрема: протоколи огляду місця події (із додатками); схему ДТП; СD-диск марки «Artrx» з відеофіксацією з відеореєстратора, наданого свідком ОСОБА_21 , який відображає події ДТП від 03.07.2018 р.; висновок експерта з комплексної автотехнічної та фототехнічої експертизи №12-1/593/18/60 від 24.04.2019 р.; висновки експертиз, схему організації дорожнього руху на ділянці дороги, де сталася ДТП, інші докази, надані обвинуваченням, цивільний позов потерпілої та додані до нього документи. Викликати та допитати в судовому засіданні експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які виконували комплексну автотехнічну та фототехнічну експертизу (експертний висновок №12-1/593/18/60 від 24.04.2019 р.). Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2021 року - скасувати повністю, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_18 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України оскаржуваний вирок місцевого суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містить істотні суперечності. Окрім цього, апелянт посилається на однобічність та неповноту судового розгляду, ненадання належної оцінки доказам сторони обвинувачення у кримінальному провадженні. Разом із тим, наголошує на тому, що постановляючи виправдувальний вирок, суд вийшов за межі судового розгляду, чим порушив вимоги ст. 337 КПК України.

Вказує, що вина ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується низкою досліджених судом доказів, а саме: висновком судової комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи; показаннями потерпілого та свідка; даними з протоколу слідчого експерименту; даними з протоколу огляду транспортного засобу; даними з експертних висновків щодо технічного стану транспортного засобу «Peugeot 308» д.н.з. НОМЕР_3 ; довідкою керівника проекту ОСОБА_24 та копією схеми організації дорожнього руху по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса, відповідно до яких на вказаній ділянці дороги (місце повороту до с. Круглик) допустима максимальна швидкість 50 км/год.

Вважає, що в даній дорожній ситуації автомобіль «Renault Clio» під керуванням ОСОБА_16 своїми діями не створював небезпеку для руху водію автомобіля «Peugeot 308» під керуванням ОСОБА_18 і не змушував останнього до застосування екстрених дій запобігання ДТП при умові руху автомобіля «Peugeot 308» з допустимою на даній ділянці швидкістю 50 км/год, а тому в діях водія « ОСОБА_25 » з технічною точки зору не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися у причинному зв`язку з подією ДТП.

Крім того, на думку апелянта, судом надано неналежну оцінку висновкам експертів, а саме: висновку інженерно-технічної експертизи №12-1/1452 від 21.09.2018 року, згідно з якого в момент первинного контакту автомобіль «Peugeot 308» контактував передньою частиною із правою боковою частиною автомобіля «Renault Clio» та поздовжні вісі обох транспортних засобів знаходились під кутом близько 50...60°; висновку інженерно-транспортної експертизи №12-1/1454 від 01.10.2018 року, відповідно до якого система рульового керування, гальмівна система та елементи підвіски знаходилися в працездатному стані; висновку автотехнічної та фототехнічної експертизи №12-1/593/18/60 від 24.04.2019 року про наявність порушення ПДР в діях водія ОСОБА_18 та відсутність порушень ПДР з боку водія ОСОБА_16 , які б знаходилися в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Не враховано судом і обставини справи, а саме той факт, згідно з показаннями свідка ОСОБА_21 водій транспортного засобу «Peugeot 308» ОСОБА_18 не змінював напрямку руху, не намагався гальмувати, не вчиняв будь-яких дій для уникнення зіткнення та у подальшому зник з місця ДТП. Крім того, вищенаведені показання підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . До того ж, обвинувачений ОСОБА_18 не викликав швидку допомогу і поліцію та не надав іншу допомогу потерпілим.

Також у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про результати проведення обстеження ОСОБА_18 на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння, натомість актом судово-токсикологічного дослідження №662 від 10.07.2018 року підтверджується відсутність у крові потерпілого ОСОБА_16 метилового, етилового, бутилового, амілового спирту та інших ізомерів.

Підсумовуючи викладене зазначає, що порушення правил дорожнього руху ОСОБА_18 знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_19 , та свідчить про підвищену суспільну небезпечність дій останнього і необхідність призначення йому реального покарання.

Прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 , вважаючи оскаржуваний вирок суду першої інстанції незаконним, в поданій апеляційній скарзі просить: вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року, постановлений щодо ОСОБА_18 , у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - скасувати. Направити справу на новий розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження однобічно оцінив докази, що були здобуті під час досудового слідства та судового розгляду, надав перевагу позиції сторони захисту у даній справі, допустивши при цьому ряд протиріч в оскаржуваному вироку. Також суд не перевірив обставини, на які посилається сторона обвинувачення, та формально перерахував докази, надані прокурором, однак всупереч вимогам ст. 94 КПК України не надав їм оцінки з точки зору їх належності та допустимості, та не вмотивував належним чином своє рішення щодо відсутності доказів на підтвердження вини ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Разом з цим, зазначає, що під час судового розгляду місцевий суд не встановив швидкість руху автомобіля «Peugeot 308» під керуванням ОСОБА_18 . Крім того, суддя залишив поза увагою і те, що обвинувачений ОСОБА_18 зник з місця дорожньо-транспортної події та при розгляді справи останній відмовився давати показання на підставі положень ст. 63 Конституції України.

Вказує, що показання обвинуваченого ОСОБА_18 не узгоджується як з показаннями потерпілого ОСОБА_16 так і з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею та схемою ДТП до нього від 03.07.2018 року, відповідно до яких зіткнення обох транспортних засобів відбулося при завершенні маневру розвороту потерпілим ОСОБА_16 , що спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_18 про те, що зіткнення відбулося у момент початку маневру.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції надав власну оцінку відповідності дій ОСОБА_18 вимогам ПДР України та дійшов хибного висновку про те, що відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд мас самостійно встановити об`єктивну можливість водія уникнути ДТП. Однак, на думку апелянта, зазначені висновки суду не узгоджуються з вимогами закону, оскільки встановлення цих обставин потребує спеціальних знань, якими суд не володіє.

У підсумку вказує, що у вироку всупереч вимогам ст. 337 КПК України міститься висновок про винуватість у ДТП і іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, небезпека для руху у даному кримінальному провадженні виникла саме з вини водія « ОСОБА_25 », однак питання про відповідність дій останнього вимогам ПДР не є предметом даного судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , які підтримали апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 ; доводи захисника ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_18 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін; пояснення представника потерпілих та потерпілих, які підтримували апеляційні скарги та просили постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_18 винним; повторно частково дослідивши докази; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги представника потерпілих та потерпілої підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою, зокрема, підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_18 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд першої інстанції зазначив, що порушення обвинуваченим вимог ПДР стороною обвинувачення належними та достатніми доказами не підтверджено, а причинний зв`язок між діями ОСОБА_18 та наслідками, що настали не доведено.

Разом з тим, всупереч вимогам ст. 337 КПК України, у вироку міститься висновок про винуватість у ДТП і іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, зазначено, що небезпека для руху у даному кримінальному провадженні виникла саме з вини водія «Renaut Clio», що є недопустимим.

Так, у Постанові Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі № 200/17857/16-к вказано, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з Постановою Верховного суду від 03.02.2021 р. у справі № 761/7897/18 стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватись на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

Колегія суддів також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.12.2020 р. по справі №278/1306/17, щодо відповідальності водія у випадку порушення правил дорожнього руху іншим учасником дорожнього руху вказує, що «Суд не може погодитися з позицією сторони захисту, відповідно до якої кримінальна відповідальність водія виключається, якщо небезпеку створено внаслідок порушення правил безпеки іншим учасником дорожнього руху, незалежно від того, чи мав водій змогу уникнути наслідків, передбачених статтею 286 КК. Суд зазначає, що дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад, завалів або поваленого дерева), так і в силу людських помилок, необережності, необачності, а також і порушення правил дорожнього руху. Тому на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як, наприклад, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася. Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 ПДР) та в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 ПДР). Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення перешкоди, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху. Виходячи з цих міркувань, Суд дотримується думки, що визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки ДТП є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків».

Також, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення § 2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язанні з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в § 2 статті 6, є одним з елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у § 1 статті 6 Конвенції (Allent de Ridemontv. France, § 35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону (Minelli v. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону (Bohmer v. Germany, §§ 54, 56; Nestak v. Slovakia, § § 88-89).»

Таким чином, суд вийшов за межі своїх повноважень, зробивши висновок про винуватість у ДТП іншого учасника, а саме потерпілого ОСОБА_16 .

Крім того, висновки суду, які наведені у вироку про те, що "якби обвинувачений рухався з допустимою або меншою за допустиму швидкістю або із більшою швидкістю ніж він рухався, то зіткнення автомобілів не відбулося" - є недопустимими та суперечать технічній (експертній) оцінці дорожньо-транспортної ситуації, наведеній у висновку експертизи.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України "Про судову експертизу" судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Проте, суд першої інстанції надав власну оцінку діям ОСОБА_18 , вказавши, що суд має самостійно встановити об`єктивну спроможність водія уникнути ДТП.

Водночас, відповідно до ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Однак, судом першої інстанції дана позиція не вмотивована, а лише висловлена ним у вироку як незгода з висновком експертизи.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку поведінці ОСОБА_18 безпосередньо після настання дорожньо-транспортної пригоди. Так, потерпілий ОСОБА_16 , свідок ОСОБА_21 , а також безпосередньо сам ОСОБА_18 надали покази у судовому засіданні, в яких показали, що ОСОБА_18 був відсутній на місці події після скоєння ДТП, що є також грубим порушенням законодавства.

Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Із урахуванням зазначеного, суд першої інстанції належним чином не перевірив обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, встановити відомості про особу обвинуваченого, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Зважаючи на доводи апеляційних скарг та заявлені у них вимоги, апеляційні скарги представника потерпілих та потерпілоїслід задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_18 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0000415, внесеному до ЄРДР 04.07.2018 р., щодо ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд судом першої інстанції у кримінальному провадженні під №0000415, внесеному до ЄРДР 04.07.2018 р., щодо ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_27 ОСОБА_4