УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 556/801/20

провадження № 51 - 3927 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, з клопотаннями про поновлення строку на касаційне оскарження,

встановив:

За вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до положень ст. 71 КК, з урахуванням вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2019 року, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 травня 2023 року вирок місцевого суду змінено.

Виключено з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вищезазначені судові рішення.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушила питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку, а також просить поновити їй пропущений строк касаційного оскарження.

Перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та за відсутності підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Так, згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобтоне залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

В обґрунтування поважності пропуску строку на подання касаційної скарги захисник ОСОБА_4 , вказує на те, що повний текст ухвали засуджений ОСОБА_5 отримав 03 червня 2023 року, а договір про надання правової допомоги з нею був укладений 01 вересня 2023 року. З огляду на викладене, на думку захисника, останнім днем для подачі касаційної скарги захисником ОСОБА_4 є 4 вересня.

За матеріалами провадження захисник уклав договір про захист інтересів ОСОБА_5 01 вересня 2023 року, тоді як апеляційний розгляд провадження по суті відбувся 23 травня 2023 року.

За таких обставин захисник ОСОБА_4 увійшла у справу як захисник засудженого вже за межами строку на касаційне оскарження цього рішення, тому поновити саме йому як суб`єкту оскарження пропущений строк неможливо, адже для констатації пропуску процесуального строку певним суб`єктом необхідно, щоб право на оскарження у цього суб`єкта існувало на час ухвалення оскаржуваного рішення або ж принаймні виникло у період, який встановлений законом для оскарження такого рішення (три місяці з моменту проголошення рішення апеляційним судом).

Саме тоді зазначені певним суб`єктом оскарження причини пропуску саме ним строку на оскарження можуть бути розглянуті судом на предмет їх поважності.

Однак ОСОБА_4 як захисник у суді апеляційної інстанції у цьому провадження участі не брала, й набула статус захисника у провадженні вже за межами вказаного тримісячного періоду.

Отже відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження захиснику ОСОБА_4 , однак є підстави стверджувати, що право на оскарження вказаних рішень у захисника виникло взагалі за межами такого строку.

За таких обставин колегія суддів не вбачає можливим поновлення захиснику ОСОБА_4 строку на касаційне оскарження.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене і керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2022 року та ухвали Рівненського апеляційного суду від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3