Провадження №11-кп/801/339/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжено на 60 днів, з 23 лютого 2023 року до 23.59 години 23 квітня 2023 року.

Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, ухилявся від явки до органів досудового розслідування і був оголошений в розшук. Також судом прийнято до уваги те, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) у вказаному кримінальному провадженні на даний час не закінчено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення у продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку сторони захисту недотримання процедури та строків подачі клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність звернень про поновлення пропущеного строку унеможливлює розгляд даного клопотання.

Всупереч вимогам ст. 184 КПК України прокурором до клопотання не долучено копії матеріалів, якими він обґрунтовує його доводи. При цьому, ні обвинувачений ОСОБА_8 ні сторона захисту не отримували клопотання з додатками про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, сторона захисту, звертає увагу суду на те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є міцні соціальні зв`язки, оскільки він є батьком двох малолітніх дітей, а також на його утриманні перебуває матір ОСОБА_9 , яка є інвалідом І групи. Він має цивільну дружину ОСОБА_10 , яка є орендарем будинку (за адресою: АДРЕСА_1 ), де має намір проживати з своїм цивільним чоловіком ОСОБА_8 на підставі договору оренди від 10 грудня 2022 року. Одночасно до договору оренди додається акт на дозвіл проживання додаткової особи від 28 грудня 2022 року, у відповідності до якого орендодавець надає згоду на проживання ОСОБА_8 за вказаною вище адресою.

На думку апелянта матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведені обставини на думку сторони захисту до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення судді місцевого суду прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту про наявність достатніх підстав для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, - є безпідставними.

Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа № 127/12118/22 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою і розглянувши з цього приводу клопотання сторони обвинувачення та захисту, врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки понад три роки перебував у розшуку. Крім того, є ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, так як йому відоме їх місце проживання. При цьому, судове слідство у даному кримінальному провадженні (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не закінчене, а тому перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також може скоювати інші правопорушення.

Нових належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого, менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою стороною захисту в ході апеляційного перегляду не надано, а ті що містяться в матеріалах провадження свідчать про обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають вимогам ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України, що регулюють порядок вирішення питання про застосування (продовження) обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо висновку суду про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися від часу обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, з урахуванням того, що він у зв`язку з ухиленням від явки до органів досудового розслідування був оголошений у розшук.

Твердження захисника на недотримання процедури та строків подачі клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку, що на її думку унеможливлює розгляд даного клопотання на увагу не заслуговують та спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2022 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 29 грудня 2022 року продовжений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області на строк до 27 лютого 2023 року. Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 прокурором відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 подано 15 лютого 2023 року (а.с.27), тобто в межах строків, визначених ч. 1 ст. 199 КПК України.

З приводу доводів апелянта про те, що ні обвинувачений ОСОБА_8 та сторона захисту не отримували клопотання прокурора з додатками про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КПК України до клопотання додаються:

1)копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання;

2)перелік свідків, який слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу;

3)підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

В суді першої інстанції знайшла своє підтвердження та обставина, що стороною обвинувачення зазначені вище вимоги щодо вручення примірника клопотання обвинуваченому, а також щодо необхідності подання додатків до клопотання не дотримані. При цьому, суд першої інстанції врахував, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що сторона захисту висловлювала свої заперечення по суті клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що недотримання вимог саме ст. 184 КПК України, враховуючи положення ст.ст. 315, 331 КПК України, не є підставою для не розгляду клопотання, оскільки відповідно до ст. 331 КПК України суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. Крім того, ні захисник, ні обвинувачений не були позбавлені можливості заявити клопотання про надання часу для ознайомлення у разі такої потреби з письмовим клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, на що звертає увагу захисник, не може слугувати достатньою гарантією відсутності у обвинуваченого наміру переховування від суду.

Крім того, на переконання колегії суддів, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків з огляду на те, що останні у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, не допитувалися.

Що стосується доводів апелянта стосовно проблем зі здоров`ям обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він має хронічні проблеми зі слухом, слід зазначити наступне.

Проведення медичного обстеження обвинуваченого та оперативне лікування за його зверненням являється однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою. До того ж, положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення», передбачено, що особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

В ході апеляційного розгляду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не здобуто, тому продовжений відносно останнього судом першої інстанції запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті його застосування, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти спробам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на що підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не має.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : ОСОБА_2

Судді : ОСОБА_4

ОСОБА_3