№707/961/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0000854 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 , маючої зняту судимість , -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Так, ОСОБА_3 , 13.03.2023, близько 18 години 20 хвилин, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_4 , яка знаходилась на подвір`ї, а саме на ганку вищезазначеного домоволодіння, взявши до рук сокиру, нанесла один удар по дерев`яних вхідних дверях, після чого побачивши, що потерпіла, заклала праву руку за двері з метою перешкодити останній зачинити вхідні двері, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, нанесла один удар гострою частиною сокири по пальцях правої руки потерпілої.

Як наслідок, згідно висновку судово-медичного експерта № 02-01/240 від 21.03.2023, потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді травматичного відчленування (ампутації) нігтьової фаланги п`ятого пальця правої кисті, рана четвертого пальця правої кисті, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тобто, ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Від прокурора надійшло клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки підозрювана беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згідна на розгляд обвинувального акту за її відсутності, а потерпіла погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження і не заперечує проти такого розгляду.

Так, дійсно ОСОБА_3 у своїй заяві від 30.03.2023 року беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Підозрювана згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження. Зокрема, ОСОБА_3 роз`яснено, що вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Підозрювана надала згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність волевиявлення підозрюваної підтверджується захисником ОСОБА_5 .

До обвинувального акту також приєднана заява потерпілої ОСОБА_4 від 30.03.2023 року, яка згідна з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно ч. 2 ст. 302, згідна з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Отже, учасники судового провадження не оспорюють обставини, які встановлені під час дізнання та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Враховуючи клопотання прокурора та надані підозрюваною і потерпілою заяви, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Посилання сторони обвинувачення на таку обставину як щире каяття не знайшло свого підтвердження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачена кається. Обвинувачена не вчинила жодних дій направлених на виправлення наслідків вчиненого.

Крім того, стороною обвинувачення до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , віднесено активне сприяння досудовому розслідуванню. Так, під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення. Досліджені судом матеріали не містять даних про повідомлення обвинуваченою органам досудового розслідування таких обставин, які б ще не були встановлені ними. Відтак активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення у розумінні пункту першого частини першої статті 66 КК врахуванню не підлягає.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України - судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

особливості й обставини вчинення кримінального проступку: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (завдання фізичного болю як засіб вирішення конфлікту), спосіб (нанесення удару сокирою), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я);

відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин;

особу обвинуваченої, яка на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Черкаська центральна районна лікарня» не перебуває, має зняту судимість, негативно характеризується за місцем проживання («…до сільської ради неодноразово надходили скарги та зауваження від сусідів, соціальних служб про зловживання спиртними напоями та ведення аморального способу життя»), є непрацюючою.

За вищевикладених обставин, суд враховує, що вчинений кримінальний проступок не становить велику суспільну небезпеку, однак людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, відповідно до ст. 3 Конституції України. Судом встановлено, що ОСОБА_3 під час конфлікту з ОСОБА_4 , взявши до рук сокиру, нанесла один удар гострою частиною сокири по пальцях правої руки потерпілої. Дії ОСОБА_3 були умисними, і остання розуміла, що наносячи удар гострою частиною сокири по тілу потерпілої, вона певно завдасть їй тілесних ушкоджень та заподіє фізичний біль. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_3 хотіла настання таких наслідків і легко перейшла межу, що стримує людину від порушення загальноприйнятих норм у суспільстві. Тобто ОСОБА_3 без будь-якого остраху та без власного осуду своєї поведінки, знехтувала нормами моралі, і свідомо порушила встановлені в державі та в суспільстві правила поведінки, вирішивши розвязати наявний у неї конфлікт з потерпілою не правовим шляхом, а на власний розсуд.

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачена намагалася приховати свій стан у момент скоєння проступку аби уникнути більш суворого покарання, і відмовилась від проходження медичного обстеження на стан сп`яніння, про що склала відповідну заяву від 13.03.2023 року.

З матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої вбачається, що остання є непрацюючою, негативно характеризується за місцем проживання та має зняту судимість. Відомості про перебування на утриманні обвинуваченої малолітніх/неповнолітніх дітей або осіб похилого віку - у матеріалах кримінального провадження відсутні. ОСОБА_3 є непрацюючою, не має офіційного доходу, у звязку з чим не може сплатити штраф, також до неї не може бути застосоване покарання у виді виправних робіт. Дані про наявність у ОСОБА_3 майна, або інших доходів, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того, суду невідомо про соціальні звязки обвинуваченої, у звязку з чим неможливо встановити стримуючи засоби, які б могли запобігти подальшій протиправній поведінці ОСОБА_3 .

Призначаючи покарання, суд враховує те, що ОСОБА_3 свідомо та умисно спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 . Усвідомлюючи свої протиправні дії вона не боялася, що може спричинити більш тяжкі наслідки і бажала розвязати конфлікт, заподіявши фізичний біль потерпілій. Наявність свідків події, не зупинили обвинувачену від неправомірної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У своєму рішенні у справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».

За відсутності міцних соціальних звязків, які б були заходом привенції від протиправної поведінки, враховуючи негативну характеристику обвинуваченої за місцем проживання, невстановлення обставин, які пом`якшують покарання, приймаючи до уваги відмову обвинуваченої від медичного огляду на стан спяніння, та зважаючи на те, що поведінка ОСОБА_3 була небезпечною в момент скоєння правопорушення і могла б спричинити більш тяжкі наслідки, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді арешту. Таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлено.

Майнова шкода не завдана.

Відомості про процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 382,394 КПК України, суд

з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального Кодексу України та призначити їй покарання у виді двох місяців арешту.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили речові докази по справі:

змив на марлевий тампон, котрий поміщено до паперового конверту жовтого кольору НПУ ГСУ; предмет, зовні схожий на сокиру, який поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору, на якому наявна бирка білого кольору з пояснювальним написом, які зберігаються в кімнаті для збереження речових доказів при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області знищити.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками судового провадження протягом 30 днів, з дня отримання ними копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1