Справа № 147/1426/20
Провадження № 1-кп/147/10/22
ВИРОК

іменем України

20 грудня 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець об`єднане кримінальне провадження за №000036 від 24.10.2020 та №0000011 від 08.01.2021 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

14.04.2004 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст.81 КК України (1960 року), ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст.357, ч. 1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 26.07.2005 з Первомайської виправної колонії Харківської області (№ 117) на підставі постанови Первомайського міського суду Харківської області від 18.07.2005 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 17 днів;

03.10.2006 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст.186, ч. 2 ст.307, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст.70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 28.05.2010 із Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області (№ 21) на підставі постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2010 за ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів;

02.02.2011 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст.263, ч. 2 ст.309, ч.1 ст.70, ст.72 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнився 09.04.2014 із Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області (№ 21) на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2014 за ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 21 день;

02.07.2020 року Бершадським районним судом за ч. 2 ст.300 КК України до 2-х років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

04.08.2021 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць;

17.08.2021 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 02 липня 2020 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та 6 (шість) місяців;

07.04.2022 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч.4 ст. 70 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.08.2021 та визначено остаточне покарання у виді 3 років 9 місяців обмеження волі; Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.05.2022 вказаний вирок змінено та на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 визначено за сукупністю злочинів з урахуванням покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.08.2021 шляхом часткового складання призначених покарань у виді 3 років 9 місяців обмеження волі, у решті вирок залишено без змін;

25.10.2022 Крижопільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

09.12.2022 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, ч.4 ст.70 КК України до 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

22.10.2020 близько 22:00 год. у ОСОБА_4 , який перебував поряд із житловим будинком АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_6 , раптово виник умисел на вчинення крадіжки. Тому, ОСОБА_4 умисно, з метою крадіжки чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, таємно, тобто непомітно для сторонніх осіб, переліз через паркан, яким огороджено подвір`я домогосподарства, пройшов до господарського піднавісного приміщення, де шляхом відкривання замкової клямки дверей, проник до середини, звідки викрав велосипед марки «Olpran», вартість якого, відповідно до висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ №7618/20-21 від 18.11.2020, станом на час вчинення крадіжки, складає 1675 грн. Викраденим велосипедом ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, а саме продав його. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 1675 грн.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_4 , маючи умисел на придбання, зберігання та носіння без передбаченого законом дозволу бойових припасів, 31.12.2020 на землі в парку відпочинку в смт. Тростянець, Гайсинського (Тростянецького) району, Вінницької області знайшов 23 шт. малокаліберних патронів, що являються бойовими припасами, які забрав собі і, таким чином, не маючи передбаченого законом дозволу, придбав бойові припаси. Вказані патрони ОСОБА_4 приніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , помістив патрони у гаманець і далі, не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав їх в приміщенні житлового будинку. Крім цього, ОСОБА_4 знайдені патрони незаконно носив в кишені свого одягу у гаманці. Зазначені протиправні дії ОСОБА_4 вчиняв до 12 год. 55 хв. 08.01.2021, тобто до часу вилучення зазначених бойових припасів працівниками відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, що відбулось за наступних обставин. 08.01.2021 о 12 год. 45 хв. на зупинці громадського транспорту, що знаходиться поряд з продуктовим магазином по АДРЕСА_3 ОСОБА_4 розпивав алкогольне пиво «Чернігівське міцне» і своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 178 КУпАП. Під час адміністративного затримання за вчинення вказаного адміністративного правопорушення проведено його особистий огляд, в ході якого у лівій кишені куртки ОСОБА_4 виявлено та вилучено бойові припаси, а саме 23 шт. малокаліберних патронів, які він зберігав у гаманці. Відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 15.01.2021 №СЕ-19/102-21/358-БЛ 23 (двадцять три) предмети, які вилучені 08.01.2021 у ОСОБА_4 являються: 5 (п`ять) патронів - малокаліберними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм; 18 (вісімнадцять) патронів - малокаліберними мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 22 WMR, призначених для стрільби із цілого ряду нарізної мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок моделей «Winchester M-61», «MLR 1722 WMH Magnum Reserch» та інших моделей під даний патрон. 23 (двадцять три) патрони надані на експертизу являються бойовими припасами та придатні для стрільби.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.1 ст.263 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію підзахисного та не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст.349 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на розгляді справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах « Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч. 1 ст. 263 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, а також за ч.1 ст.263 КК України, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, раніше неодноразово судимий, не одружений, не працюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України, суд враховує його відношення до вчиненого, визнання своєї провини в повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочину. З урахуванням вказаного суд дійшов висновку про необхідність обрати йому покарання в межах санкції ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі.

Суд приймає до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним злочинів, його щире каяття, яке виразилось в тому, що винний повністю усвідомив неправильність своїх дій та щиро шкодує про вчинене, наявність обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів та матеріали досудової доповіді, та вважає за необхідне призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням ч.1 ст.70 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.12.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань призначеного цим вироком та вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 09 грудня 2022 року. В строк відбування покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року.

Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК).

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України (ч.4 ст.70 КК).

ОСОБА_4 не відбув покарання призначене згідно вироком від 09.12.2022 р.

Як вбачається із постанови Верховного Суду від 03.10.2019 по справі №755/3279/18, самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати за проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити згідно зі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань призначеного цим вироком, вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.12.2022 остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 20 грудня 2022 року.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_4 частково відбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 9 грудня 2022 року.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді від 13.11.2020 та 13.01.2021.

Речові докази:

- бойові припаси, а саме малокаліберні патрони в кількості 23 шт. - здані на зберігання на склад служби озброєння УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області - знищити;

- велосипед марки «Olpran», що передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому, як власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у сумі 326 (триста двадцять шість) грн. 88 коп. та судово-балістичної експертизи у сумі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп., що в сукупності складає 1634, 48 грн. (одна тисяча шістсот тридцять чотири грн. 48 коп.)

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1