Справа № 201/9749/22
Провадження № 1-кс/201/3572/2022
УХВАЛА
іменем України

06.12.2022 р. м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2022 р., справа № 201/5757/22 в рамках кримінального провадження №0002517, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 р.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням, у якому просить суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2022 р. у справі № 201/5757/22 в рамках кримінального провадження №0002517, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 р. на автомобіль марки Mercedes-Benz моделі GLK 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,індентифікаційний номер транспортного засобу (VIN код): НОМЕР_2 та зобов`язати уповноважених осіб СД Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області повернути автомобіль власнику ОСОБА_4 або уповноваженій власником особі на підставі довіреності.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки, розглянути дану скаргу без власника майна та його представника.

Прокурор Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до суду з листом, у якому зазначає, що в задоволенні вказаного клопотання він заперечує в частині скасування арешту щодо розпорядження вказаним авто, тому як досудове розслідування проводиться на теперішній час, всі обставини вчинення кримінального правопорушення встановлюються, автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тому повне скасування арешту на вказане авто(речовий доказ) може призвести до його втрати.

Крім того, вказаний автомобіль не оглянуто потерпілим, оскільки останній перебуває за кордоном, у зв`язку з чим відсутньо достатніх даних для проведення відповідної автотехнічної експертизи.

Враховуючи вище викладене прокурор просить суд залишити арешт на вказаний транспортний засіб в частині його розпорядження.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, а позицію прокурора, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2022 р., справа № 201/5757/22, у кримінальному провадженні № 0002517, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, накладено арешт шляхом позбавлення права на розпорядження і користування автомобілем марки Mercedes-Benz моделі GLK 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,індентифікаційний номер транспортного засобу (VIN код): НОМЕР_2 з можливістю його вилучення на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, визначеного органом досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно зі статтею 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»).

У відповідності до ч. 1ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володарю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174цьогоКодексу.

Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. № 1104 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження

В п. 5 вказаної постанови зазначено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. При цьому зазначено, що забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

Речові докази, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання.

Згідно з п. 28 цього Порядку речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Суд встановив, що автомобіль марки Mercedes-Benz моделі GLK 250, реєстраційний номер НОМЕР_3 , індентифікаційний номер транспортного засобу (VIN код): НОМЕР_2 визнано речовим доказом. Даний автомобіль не оглянуто потерпілим, оскільки останній перебуває за кордоном, у зв`язку з чим відсутньо достатніх даних для проведення відповідної автотехнічної експертизи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.18) ч.1 ст. 3, ст.ст.2,7,110,170-175,309,369-372, 376,392,532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2022 р., справа № 201/5757/22 в рамках кримінального провадження №0002517, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 р.-задовольнити частково.

Накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2022 р., справа № 201/5757/22 в рамках кримінального провадження №0002517, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 р. арешт в частині позбавлення права на користування автомобілем марки Mercedes-Benz моделі GLK 250, реєстраційний номер НОМЕР_3 , індентифікаційний номер транспортного засобу (VIN код): НОМЕР_2 - скасувати.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя
Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська ОСОБА_1