Дата документу 19.01.2023Справа № 554/6559/22
Провадження № 1-кс/554/437/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 31.08.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000155 від 03.06.2022 року , -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2022 року до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_2 на постанову прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 31.08.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000155 від 03.06.2022 року. Прохав суд скасувати постанову прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 31.08.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000155 від 03.06.2022 року.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 31.08.2022 року відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000155 від 03.06.2022 року. Підставою для відмови стало те, що на даний час відсутні дані про заподіяння ОСОБА_2 шкоди та докази цього.

Заявник ОСОБА_2 вважає вказану постанову незаконною та необгрунтованою.

Захисник заявника адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Прокурор в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд скарги за її відсутності, подала на адресу суду письмові заперечення, в яких прохала відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві перебуває кримінальне провадження №0000155 від 03.06.2022 року.

31.08.2022 року прокурором у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 31.08.2022 року винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000155 від 03.06.2022 року

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При винесенні оскаржуваної постанови прокурором вказано, що матеріали кримінального провадження не містять будь яких відомостей про факт завдання шкоди ОСОБА_2 діями службових осіб правоохоронних органів, так як не встановлено беззаперечний факт вчинення останніми кримінального правопорушення.

Заявником, не надано суду доказів які б вказували на завдання йому фізичної, матеріальної чи моральної шкоди, яка б була підставною для визнання потерпілим, під час здійснення досудового розслідування вказаних доказів також не здобуто.

В основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди), формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Вказана норма не слугує гарантією безпідставного набуття статусу потерпілого.

У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. З цього випливають такі вимоги: причина (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку в часі, але і викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідком, якщо воно з неминучістю викликає настання цього наслідку.

Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності з нормами Особливої частини КК України наслідки злочинного діяння можуть відображатися у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю. За такого, фізична шкода як вид шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, представляє собою сукупність змін, які об`єктивно відбулись у стані людини як фізичної істоти (тілесні ушкодження, розлад здоров`я, біль), тобто це фізичні страждання людини, фізичний біль, функціональний розлад організму, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, а також смерть, спричинені людині в наслідок кримінального правопорушення, що посягає на немайнові або майнові права громадянина, та внаслідок рішень чи дій (бездіяльності) правоохоронного або судового органу.

Виходячи з положень Цивільного кодексу України, майнова шкода полягає в позбавленні особи належних їй цінностей, грошей, майна, матеріальних благ.

У постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В будь-якому випадку, сам по собі факт завдання особі моральної, фізичної чи майнової шкоди повинен мати причинно-наслідковий зв`язок з можливим вчиненням кримінального правопорушення, досудове розслідування якого здійснюється, щоб відносно такої особи виникли підстави для залучення її до кримінального провадження в якості потерпілої особи від зазначеного кримінального правопорушення, а також бути документально підтверджені потерпілим, а не лише заявлено останнім про таку шкоду.

За змістом ст. 367 КК України, службова недбалість визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) діянням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) наслідками, що виявляються в істотній шкоді правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинним зв`язком між вчиненим діянням та наслідками.

При цьому, відповідно до ч. 3 примітки 1 ст. 364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 365, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, яка в даному кримінальному провадженні не встановлена.

При цьому очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерлілим.

Слідчий суддя приходить до висновку, доказів, які б вказували на завдання шкоди особі не надано, не вказано в чому саме полягала така шкода та чим підтверджується, тому підстав для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим та відмови у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій не вбачається.

Керуючись ст. 303, 305-307, 309, 55 КПК України, слідчий суддя,

ухвалила,-

Скаргу ОСОБА_2 на постанову прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 31.08.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000155 від 03.06.2022 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1