ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/839/23 Справа № 204/8007/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000454 від 28.07.2021 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вироку Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Димитров (нині Мирноград) Донецької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого підземним електрослюсарем у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 3 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст.76 КК на обвинуваченого покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року резолютивну частину вироку, в порядку ст.379 КПК, змінено та зазначено, що правильним текст другого абзацу резолютивної частини слід вважати На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

27.07.2021, приблизно о 19:30 годині, точного часу слідством не встановлено, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним мотоциклом Kawasaki ZZR 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_9 , здійснював на ньому рух по проїзній частині вул. Миру с.Малинівка Покровського р-ну Донецької області, по напрямку руху з боку м.Костянтинівка в сторону смт.Новоекономічне Покровського району Донецької області.

Здійснюючи рух у вказаному напрямку на ділянці вказаного автошляху біля буд. №2 вул.Миру с.Малинівка Покровського р-ну Донецької області,

водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 12.4, п.12.9 «б» та п. 12.1 Правил дорожнього руху, згідно яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, не переконавшись у безпеці свого руху, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був та мав можливість їх передбачити, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою та рухом транспортних засобів, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не уважно стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру належним чином виконати зазначені вимоги

Правил дорожнього руху України, здійснюючи рух на вказаній ділянці автошляху, не обрав безпечної в даних дорожньо-транспортних умовах швидкості руху та безпечних методів керування, в наслідок чого, застосувавши гальмування, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив його падіння на дорожнє покриття проїзної частини вказаної вулиці.

В наслідок даної дорожньо-транспортної події пасажиру ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма-закритий лінійний перелам луски лобної кістки праворуч, з переходом на верхню стінку правої орбіти, забій головного мозку першого ступеню з кортикальними вогнищами забою лівої скроневої долі, підапоневротична гематома тім`яно-потиличної і скроневої області праворуч, крововилив в порожнину верхньощелепної пазухи праворуч, забійна рана м`яких тканин тім`яно-скроневої ділянки голови праворуч, гематома м`яких тканин повік правого ока, садна шкіри лобу праворуч: закритий перелам сьомого ребра по середній пахвовій лінії праворуч зі зміщенням, закритий перелом середньої зовнішньої третини правої ключиці зі зміщенням; забійна рана м`яких тканин правого ліктьового суглобу; садна шкіри зовнішньої поверхні правого плечового суглобу з переходом на задню поверхню правого надпліччя, зовнішньої поверхні верхньої середньої третини правого передпліччя по тильній поверхні правої кісті в проекції другого та четвертого п`ясно-фалангового суглобу, передньої поверхні колінного суглобу, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 12.4, п. 12.9 «б» та

п. 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 просять змінити вирок суд першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В обґрунтування своїм вимог апелянти посилаються на те, що вони перебувають у шлюбі, мають спільну дитину та наявний в їхній родині автомобіль використовується в інтересах сім`ї. При цьому зазначають, що керувати транспортним засобом може лише обвинувачений ОСОБА_11 . Після отриманих потерпілою ОСОБА_9 в наслідок ДТП травм стан її здоров`я погіршився, а тому обвинувачений з подвійною енергією піклується про комфорт потерпілої. Також зазначають, що їх подружжя проживає у відділеному районі міста, громадський транспорт має нерегулярний та проблематичний характер. Тому, як зазначають апелянти, позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом потягне за собою для потерпілої додаткові складнощі в закупівлі продуктів харчування, відвідування лікарні та інших соціальних закладів, які їй потребі, а також під час можливої негайної евакуації в інші регіони під час бойових дій. Вказані обставини, на думку апелянтів, свідчать про те, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами є покаранням для самої потерпілої та їх дитини.

Поміж іншого обвинувачений ОСОБА_11 вважає, що суд належним чином не врахував наявні обставини, що згідно ст.66 КК, пом`якшую покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. При цьому, як зауважує апелянт, судом не встановлено наявність обставин, які згідно ст.67 КК, обтяжують покарання обвинуваченого. Просить також врахувати, що вину свою він повністю визнає, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також думку прокурора і потерпілої, які під час судового розгляду просили не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання.

Окрім того, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 також оспорює фактичні обставини справи, встановлені вироком суду. З цього приводу апелянт посилається на те, що суд належним чином не встановив місце події, дозвільну швидкість руху транспортного засобу, на якому рухався обвинувачений, на даній ділянці дороги та розташування дорожнього знаку Початок населеного пункту, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_11 та отриманими потерпілою ОСОБА_9 травмами, а отже стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_11 .

З урахуванням вищенаведеного апелянти просять апеляційний суд змінити вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року в частині призначеного покарання та звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів поданих апеляційних скарг та які наполягали на їх задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.3 ст.349 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження судом апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч.2 ст.394 КПК, не перевіряються.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 про можливість не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на таке.

Згідно з ч.2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання, в межах санкції ч.2 ст.286 КК, у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше не судимим, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, наслідків, що настали, наявність обставини, яка згідно ст.66 КК пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, у зв`язку з чим дійшов висновку про можливість досягти мети покарання без його відбування та відповідно до можливості застосування до ОСОБА_11 положень ст. 75 КК.

Втім, своєю ухвалою від 01 листопада 2022 року місцевий суд, всупереч положенням ст.379 КПК, шляхом виправлення описки, вніс зміни у зміст резолютивної частини вироку щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, що є неприпустимим з огляду на виключну компетенцію судів апеляційної (статті 407, 409 КПК) та касаційної (статті 436, 438 КПК) інстанцій та на підставі ст.75 КК звільнив ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік (а.с.27). Хоча вказана ухвала суду не оскаржена в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження, але не може залишатися без уваги апеляційного суду з огляду на те, що цим рішенням суд першої інстанції фактично погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_11 .

Натомість згідно розяснень, що містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", з наступними змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

У свою чергу оскаржуваний вирок не містить у собі належного обґрунтування висновків суду про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 додаткового покарання у виді - позбавлення права керувати транспортними засобами, яке за санкцією ч.2 ст.286 КК не є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи, веде активний громадський, має на своєму утриманні неповнолітню дитину, при цьому дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності, а порушення Правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є грубими.

Враховуючи викладене та беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без призначення йому додаткового покарання у виді - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 підлягають задоволенню, а вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року підлягає зміні в частині призначеного покарання у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст.76 КК на обвинуваченого покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4