В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0010013 від 05 грудня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, з середньою освітою, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження, громадянку України, раніше судима:

22 лютого 2016 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн;

20 квітня 2016 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

31 травня 2017 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

12 вересня 2017 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

03 січня 2018 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року вирок залишено без змін;

15 листопада 2018 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі, 06 лютого 2019 року звільнена у зв`язку з відбуттям строку покарання;

03 грудня 2019 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

19 грудня 2016 року приблизно о 13 год 50 хв ОСОБА_4 перебувала в магазині «Фуршет», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Кібальчича, 11-а, де прогулюючись між торговельними стелажами магазину, у неї виник умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна, що належить ДП «РІТЕЙЛ ЦЕНТР».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 взяла з полиці 1 пляшку шампуню «Густі та міцні PANTENE», 400 мл, вартістю 46, 17 грн, 4 пляшки шампуню «REFRESH 2в1 Head&Shoulders» 400 мл, загальною вартістю 251,80 грн, 4 пляшки шампуню «2в1 Head&Shoulders» 400 мл загальною вартістю 251,80 грн та 1 пл. шампуню-бальзаму «2в1 Спорт ClearVita» 400 мл вартістю 61,61 грн, тобто товарів на загальну суму - 611 грн 38 коп, та поклала їх до жіночої сумки, що тримала при собі. Після чого направилась до виходу з магазину.

Не маючи наміру розраховуватися за вищевказаний товар, ОСОБА_4 пройшла через касову зону з викраденим товаром та вийшла за сигнальні рампи гіпермаркету «Фуршет». Виконавши всі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_4 не довела злочин до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки при виході її затримали охоронці магазину.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 намагалася завдати матеріальних збитків Дочірньому підприємству «РІТЕЙЛ ЦЕНТР» на загальну суму - 611 грн 38 коп.

Крім того, 05 грудня 2019 року, близько о 18 год 32 хв ОСОБА_4 спільно з особою, щодо якої направлено акт до суду, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11 в торговому залі гіпермаркету №1 ТОВ «Епіцентр-К», вступили у злочинну змову з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, за попередньо змовою групою осіб, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та їх дії є таємними для покупців та персоналу магазину, ОСОБА_4 взяла з торгівельної полиці десять пляшок шампуню «Head&Shoulders», вартістю 66,58 грн за 1 шт., на загальну суму закупівельну 665,80 грн, без ПДВ, та поступово складала обрані пляшки з шампунем «Head&Shoulders» в кількості 10 шт. до рюкзака спільника, який у нього був при собі.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, не маючи наміру розраховуватись за товари, що були заховані в рюкзак, ОСОБА_4 спільно із іншою особою, щодо якої направлено акт до суду, пройшли через вхід до торгової зали, минаючи касову зону та намагались вийти з магазину, але проходячи повз антикрадіжні рамки, інша особа, щодо якої направлено акт до суду, була затримана працівниками охорони гіпермаркету з викраденим товаром.

Таким чином, ОСОБА_4 спільно із іншою особою, щодо якої направлено акт до суду, виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їхньої волі, так як їх дії були припинені охороною гіпермаркету №1 ТОВ «Епіцентр-К».

Так, своїми протиправним діями ОСОБА_4 спільно із іншою особою, щодо якої направлено акт до суду, намагалися завдати матеріальної шкоди ТОВ «Епіцентр-К» () на загальну суму 665,80 грн без ПДВ.

Будучи допитаною в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, визнала повністю, дала покази, підтвердила обставини скоєння кримінальних правопорушень. Пояснила, що 19 грудня 2016 року приблизно о 13 год 50 хв перебувала в магазині «Фуршет», що за адресою вул. Кібальчича, 11-а, звідки вирішила викрасти шампуні для волосся в кількості 10 шт. Поклала їх до своєї сумки та направилась до виходу, але там її зупинили працівники охорони. Також 05 грудня 2019 року, близько о 18 год 32 хв разом зі знайомим пішла в магазин «Епіцентр», що за адресою вул. Братиславська, 11, звідки вони вирішили викрасти шампуні в кількості 10 шт. Вона їх складала в сумку знайомого, тому на виході з магазину її відпустили, а його затримали. Злочини вчиняла в періоди, коли не мала роботи. Щиро кається, просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинувачену ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 , у тому, що вона своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак свій злочин не закінчила з причин, що не залежали від її волі, а тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (кримінального проступку), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання у м. Київ, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжкими злочинами, те, що вона є неодноразово судимою, думку прокурора, особу винуватої та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що законодавець чітко визначив момент у часі, що обумовлює слушність застосування вказаного правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. Водночас у постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ни м законної сили.

Зважаючи на те, що одне із кримінальних правопорушень ОСОБА_4 вчинила після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року.

Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відтак, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, яким ОСОБА_4 визнано винною за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн слід виконувати самостійно.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, яким ОСОБА_4 визнано винною за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту її фактичного затримання - 05 липня 2022 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме відеоносій DVD-R, 4,7 GB, марки «Datex» білого кольору, на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження від 05.12.2019, гіпермаркету № 1 «Епіцентр-К», який зберігається у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій, захиснику, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1