Провадження № 11-кп/811/731/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 308/14784/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 191 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, в установах і організаціях та їх колегіальних органах незалежно від форм власності, а також займатися будь-якою приватною діяльністю у банківській, кредитно-фінансовій сферах і сфері страхування строком на 2 (два) роки. Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» 458 900 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот) гривень.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, будучи затвердженим на підставі протоколу № 21 загальних зборів акціонерів від 19 березня 2010 року на посаді директора Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» (надалі ПрАТ «СК «Поліс-Центр»), в обов`язки якого у відповідності до контракту від 22 березня 2010 року та статуту товариства, крім іншого, входить також укладення угод від імені ПрАТ «СК «Поліс-Центр» на суму до 50 000 гривень, будучи службовою особою вказаного суб`єкта господарювання, допустив розтрату майна товариства на загальну суму 272500 гривень при наступних обставинах.

10 січня 2012 року в м. Львові, ОСОБА_5 , будучи директором ПрАТ «СК «Поліс-Центр» та службовою особою, усвідомлюючи обмеження в укладенні договорів на суму до 50 000 гривень, без погодження з наглядовою радою товариства, в повноваження якої входить погодження договорів на суму понад 50 000 гривень, з метою безпідставної та незаконної передачі коштів товариства стороннім особам уклав з суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_11 договір № 500/12 про надання консультаційних послуг без зазначення в договорі суми винагороди останньому за надані послуги. На підставі, вказаного договору ОСОБА_5 , в порушення своїх повноважень, передбачених статутом товариства та укладеним з ним контрактом, підписав та надав для оплати в бухгалтерію товариства акти виконаних робіт з ОСОБА_11 № 02/12 від 29 лютого 2012 року на суму 16750 гривень, № 03/12 від 30 березня 2012 року на суму 7800 гривень, № 04/12 від 31 травня 2012 року на суму 14800 гривень, № 05/12 від 19 липня 2012 року на суму 9600 гривень, № 06/12 від 27 вересня 2012 року на суму 14300 гривень, № 07/12 від 12 листопада 2012 року на суму 10800 гривень, № 08/12 від 24 грудня 2012 року на суму 17300 гривень, № 01/14 від 3 березня 2014 року на суму 11000 гривень, № 01/13 від 31 січня 2013 року на суму 10500 гривень, № 02/13 від 28 вересня 2013 року на суму 14150 гривень, № 03/13 від 30 квітня 2013 року на суму 13000 гривень, № 04/13 від 27 червня 2013 року на суму 19500 гривень, № 05/13 від 31 липня 2013 року на суму 9500 гривень, № 06/13 від 30 серпня 2013 року на суму 8500 гривень, № 07/13 від 10 вересня 2013 року на суму 6800 гривень, № 08/13 від 10 жовтня 2013 року на суму 5500 гривень, № 09/13 від 22 жовтня 2013 року на суму 20600 гривень, № 10/13 від 28 листопада 2013 року на суму 15600 гривень, № 11/13 від 26 грудня 2013 року на суму 24500 гривень, № 01/14 від 31 січня 2014 року на суму 12400 гривень, № 02/14 від 20 лютого 2014 року на суму 9600 гривень, всього на загальну суму 272 500 гривень.

На підставі вищевказаної угоди та фіктивних актів виконаних робіт, наданих ОСОБА_5 на проведення виплати в бухгалтерією ПрАТ «СК «Поліс-Центр», було незаконно сплачено СПД ОСОБА_11 винагороду в сумі 272 500 гривень, що на 222 500 гривень перевищує повноваження надані ОСОБА_5 по укладанню угод без погодження з наглядовою радою товариства, чим товариству спричинено майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 25 лютого 2013 року в м. Львові, ОСОБА_5 , будучи директором ПрАТ «СК «Поліс-Центр» та службовою особою, усвідомлюючи обмеження в укладенні договорів на суму до 50 000 гривень, без погодження з наглядовою радою товариства, в повноваження якої входить погодження договорів на суму понад 50000 гривень, з метою безпідставної та незаконної передачі коштів товариства стороннім особам, уклав з суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_12 договір № 25/02/2013 про надання юридичних послуг без зазначення в договорі суми винагороди останньому за надані послуги. На підставі вказаного договору ОСОБА_5 , в порушення своїх повноважень, передбачених статутом товариства та укладеним з ним контрактом, підписав та надав для оплати в бухгалтерію товариства акти виконаних робіт з ОСОБА_12 № 01/06/13 від 1 липня 2013 року на суму 48000 гривень, № 02/07/13 від 15 липня 2013 року на суму 48000 гривень, № 04/07/13 від 19 липня 2013 року на суму 33600 гривень, № 05/07/13 від 23 липня 2013 року на суму 23200 гривень, № 03/07/13 від 26 липня 2013 року на суму 33 600 гривень, всього на загальну суму 186 400 гривень.

На підставі вищевказаної угоди та фіктивних актів виконаних робіт, наданих ОСОБА_5 на проведення виплати в бухгалтерією ПрАТ «СК «Поліс-Центр», було незаконно сплачено СПД ОСОБА_12 винагороду в сумі 186400 гривень, що на 136 400 гривень перевищує повноваження надані ОСОБА_5 по укладанню угод, чим товариству спричинено майнової шкоди на вказану суму.

Всього незаконними діями ОСОБА_5 допущено розтрату грошових коштів ПрАТ «СК «Поліс-Центр» на загальну суму 458 900 гривень чим інтересам товариства заподіяно майнової шкоди у великих розмірах, що у 250 разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, у якій просять вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановлення достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Апелянти вважають рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню внаслідок неповноти судового розгляду, необґрунтованості та невмотивованості рішення, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінальногють, що керівник прокуратури Закарпатської області перевищив свої повноваження, та, в порушення приписів ст.ст. 36, 218 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , розпочате за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, не передав з дотриманням правил територіальної підслідності слідчим органам Національної поліції за місцем вчинення кримінального правопорушення для здійснення досудового розслідування, тобто до м. Львова. На думку апелянтів, постанова керівника прокуратури Закарпатської області ОСОБА_13 від 19.09.2017 про визначення підслідності кримінального провадження за слідчими органів прокуратури Закарпатської області є невмотивованою, жодних доказів неефективності розслідування у ній не наведено і таким чином є необґрунтованою та незаконною, і як наслідок незаконних дій прокурора у кримінальному провадженні, досудове розслідування здійснювалося не уповноваженим на те органом, а тому докази, на які покликається суд є недопустимими.

Звертає увагу, що при ухваленні вироку судом першої інстанції також не надано належної юридичної оцінки упередженості сторони обвинувачення у частині призначення процесуальним прокурором колишнього слідчого у даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 .

Крім того, апелянти зазначають, що на момент повідомлення обвинуваченому про підозру та складання обвинувального акта діяла норма ст. 242 КПК України, п.6 якої вимагає обов`язкове проведення експертизи про встановлення розміру нанесених збитків.

Зазначає, що 22 березня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 191 КК України без встановлення суми нанесених збитків. Після чого 16 квітня 2018 року постановою слідчого зупинено досудове розслідування у зв`язку з хворобою обвинуваченого. У той же час було призначено судово-економічну експертизу від 13.07.2018. При цьому, підозрюваному не було надано копії постанови про зупинення досудового розслідування та не ознайомлено з постановою про призначення судово-економічної експертизи, що свідчить про істотне порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вважають, що здобуті у такий спосіб докази є недопустимими, при істотному порушенні кримінально процесуального закону, та з врахуванням доктрини «плодів отруєного дерева» усі інші похідні докази слід також вважати недопустимими.

Звертають увагу, що суд першої інстанції, констатуючи недопустимість доказу судово-економічної експертизи, яка стороною обвинувачення була протиправно покладена в основу обвинувачення як доказ завданих збитків, безпідставно не врахував доводи сторони захисту про беззаперечну високу прибутковість страхової компанії завдяки належній організації роботи керівником ОСОБА_5 і тим самим відсутність втрати активів підприємства, та ухвалив вирок без визначення в законний спосіб нанесених збитків та врахування істотних порушень закону щодо обвинуваченого.

Не погоджуються з тим, що суд відхилив долучені стороною захисту до матеріалів справи рішення у господарських справах № 914/2846/14 та 914/605/15, як докази відсутності порушень вимог чинного законодавства при укладенні договорів обвинуваченим як директором ПрАТ «СК «Поліс-Центр» ОСОБА_5 з СПД ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також апелянти зазначають, що в обвинувальному акті не вказано у чому полягає корисливий мотив кримінального правопорушення та безоплатність отримання коштів.

Вказують, що з матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинуваченому ОСОБА_5 як керівнику страхової компанії не були особисто ввірені кошти, він розпоряджався коштами підприємства опосередковано. Платіжні документи підписувались як керівником, так і головним бухгалтером, яка перевіряла законність і обґрунтованість підстав для проведення виплат. Така здійснювала оплату вищезгаданих послуг згідно з вказаними договорами у зв`язку із відсутністю будь-яких сумнівів у достовірності актів виконаних робіт. Жодних доказів впливу чи інших зловживань стосовно головного бухгалтера з боку ОСОБА_5 не здобуто.

ОСОБА_5 не заперечує укладення вищевказаних договорів, проте заявив, що у договорах не ставилася загальна ціна договору, а тільки зафіксовані наміри, а результати конкретної роботи фіксувалися у кожний конкретний період, а тому твердження суду, що він перевищив свої функціональні обов`язки та, перевищивши дозволену суму на укладення угод без відома наглядової ради, є припущенням.

Крім того, звертають увагу, що у матеріалах справи містяться листи з відмітками отримання звітів та планів, котрі надсилалися наглядовій раді, на майбутній період і за рік, що минув, а також ті, що планувався, з яких видно усі заплановані витрати і наглядова рада про них знала та схвалювала.

Вважає сумнівною об`єктивність показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у частині перевищення ним повноважень при укладенні угод та ненаданні реальних послуг СПД, оскільки такі продовжують працювати у страховій компанії і знаходяться під впливом голови наглядової ради ОСОБА_17 .

Крім того, апелянти вважають що судом при призначенні покарання не враховано особу обвинуваченого. Останній характеризується виключно позитивно за місцем проживання, займає активну громадянську позицію, є заступником голови громадської ради при Закарпатській обласній воєнній адміністрації, займається волонтерством, є помічником народного депутата. Після звільнення із страхової компанії та висунутих обвинувачень був поміщений на лікування у обласний кардіоцентр з діагнозом інфаркт міокарда і після тривалого лікування йому призначено третю групу інвалідності. У 2018 році був госпіталізований по виявленню онкологічного захворювання і після лікування хіміотерапією було проведено хірургічне втручання. Згодом проявився рецидив онкологічного захворювання і в 2021-2022 роках після проведення лікування хіміотерапією, було проведено повторне хірургічне втручання. Зараз знаходиться під постійним наглядом лікарів як амбулаторний хворий. Жінка також є інвалідом 3 групи. Відповідні документи про інвалідність та стан захворювання були надані суду, проте але не враховані при ухваленні вироку.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника заперечив, просить вирок залишити без змін.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить вирок суду щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , думку прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_10 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При прийнятті рішення суд допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.1, п.2, п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вказані вимоги норм кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотриманні не були.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою прокурора Закарпатської області від 15 серпня 2017 року ОСОБА_13 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002097 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 191 КК України, доручено слідчому управлінню ГУ НП у Закарпатській область, з тих підстав, що слідчим слідчого відділу Ужгородського МВ УМВС України у Закарпатській області, який проводив досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, не забезпечено всебічності та повноти розслідування та не проведено усіх необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема не опитано ФОП ОСОБА_18 та ФОП ОСОБА_11 , не долучено до кримінального провадження документів, що підтверджують рух коштів при здійсненні розрахунків з ФОП ОСОБА_18 та ФОП ОСОБА_11 , не вирішено питання про призначення судово-економічної експертизи.

19 вересня 2017 року постановою прокурора Закарпатської області ОСОБА_13 підслідність у кримінальному № 0002097 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 191 КК України визначено за слідчим відділом прокуратури Закарпатської області, з метою забезпечення ефективності проведення досудового розслідування (як це зазначено в постанові).

Згідно з приписами ч. 5 ст. 36 КПК України керівник обласної прокуратури має право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.

Тобто, зміна прокурором підслідності у кримінальному провадженні може мати місце лише у випадку, коли орган, визначений у ст. 216 КПК, фактично здійснював досудове розслідування, однак воно визнано неефективним. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи № 725/5014/18.

У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідному процесуальному рішенні постанові прокурора, яка має відповідати вимогам, в тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних даних та юридичних підстав прийнятого рішення.

При цьому, постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивованість має бути предметом дослідження суду у кожному кримінальному провадженні, оскільки результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих в результаті досудового розслідування доказів з точки зору їх допустимості.

У разі доручення керівником обласної прокуратури здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеним ст. 216 КПК, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень. У такому випадку матиме місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог статей 214, 216 КПК.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у рішенні від 24.05.2021 № 640/5023/19 дійшла висновку, що належна правова процедура реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК повинна містити елементи: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні постанові; г) вмотивованість такої постанови.

Однак суд першої інстанції не дав оцінки постанові прокурора Закарпатської області від 19 вересня 2017 року про визначення підслідності в даному кримінальному провадженні з точки зору її законності, обґрунтованості та вмотивованості, в тому числі, наявність повноважень прокурора Закарпатської області визначати територіальну підслідність кримінального провадження, яке вчинено в іншій області (Львівській області).

Також, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.01.2020 кримінальне провадження № 0002097 щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 191 КК України направлено до Личаківського районного суду м. Львова з тих підстав, всі дії ОСОБА_5 , пов`язані з вчиненням інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме підроблення документів та розтрата чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем були вчиненні в м. Львові в межах територіальної юрисдикції Личаківського районного суду м. Львова. Крім того, місцем незаконного розпорядження коштами є місце реєстрації СПД ОСОБА_12 та СПД ОСОБА_11 , що територіально відноситься до юрисдикції Личаківського районного суду м. Львова з урахуванням реєстрації приватних підприємців.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій у великих розмірах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 КК України, відноситься до злочинів з матеріальним складом, то відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню серед іншого вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судом першої інстанції визнано судово-економічну експертизу № 11/580 від 21.08.2018 недопустимим доказом у зв`язку із порушенням кримінального процесуального законодавства при її проведенні. Розмір завданих збитків встановлено на підставі письмових доказів, а саме актів виконаних робіт.

При цьому апеляційних суд звертає увагу, що суд першої інстанції, формулюючи обвинувачення ОСОБА_5 , визнане судом доведеним, серед іншого зазначає, що незаконно сплачена винагорода СПД ОСОБА_11 та СПД ОСОБА_12 здійснена на підставі угоди та фіктивних актів виконаних робіт.

Фіктивний документ це документ, у якому зафіксовано інформацію, яка не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції, у фабулі вироку визнає акти виконаних робіт фіктивними документами, при тому, що обвинувачення за ст. 366 КК України ОСОБА_5 не пред`явлено, й водночас визначає суму завданих злочином збитків на підставі таких актів виконаних робіт.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Інкримінуючи ОСОБА_5 розтрату майна ПрАТ «СК «Поліс-Центр» у великих розмірах, водночас констатуючи недопустимість доказу судово-економічної експертизи, не перевіривши при цьому доводи сторони захисту про високу прибутковість страхової компанії за період керівництва ОСОБА_5 , суд першої інстанції постановив вирок, без встановлення розміру завданої шкоди.

Також судом не взято до уваги покликання сторони захисту на рішення у господарських справах № 914/2846/14 і 914/605/15 як на докази відсутності порушень вимог чинного законодавства при укладенні договорів обвинуваченим як директором ПрАТ «СК`Поліс-Центр» з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з тих підстав, що такими рішеннями не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а тому такі не мають преюдиціального значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів, з чи не погоджується колегія суддів.

Судове рішення у господарській справі, хоч і не має преюдиціального значення, як це визначає ст. 90 КПК України, проте виступає доказом у справі в розумінні ст. 84 КПК України, позаяк воно встановлює обставини, які підлягають доказуванню у цьому провадженні. Невзяття судом до уваги рішення в іншій справі означало б піддання сумніву істинності і стабільності судового акта, який вступив в законну силу, що призвело б до порушення принципу правової визначеності.

Колегія суддів вважає, що вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, а тому вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в суді першої інстанції, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.

З огляду на викладене апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково, вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суд першої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 191 КК України скасувати.

Призначити в Личаківському районному суді м. Львова новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 191 КК України зі стадії підготовчого судового засідання іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4