ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/547/23 Справа № 204/1802/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 13 березня 2023 року.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальні обов`язки:

- цілодобово не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги підозрюваному та подальшого невідкладного повернення до житла;

- не відлучатися з міста Покровськ Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_18 . ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_28 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_30 , потерпілою ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_31 ;

- утримуватись від спілкування з будь-якими працівниками Селидівської міської ради, Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (за винятком випадків необхідності надання медичної допомоги), військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . А3137. А3220, КП « ОСОБА_40 », ІНФОРМАЦІЯ_32 (за винятком здійснення дій, пов`язаних з пожежною безпекою), відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_33 » ІНФОРМАЦІЯ_34 , де б такі працівники не перебували;

- здати на зберігання до органів/підрозділів ДМС свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, якщо такі маються.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжких злочинів, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також слідчим суддею визнано доведеним ризик незаконного впливу на свідків, оскільки інкриміноване правопорушення за ч. 4 ст. 191 КК України безпосередньо пов`язане із займаною ОСОБА_7 посадою голови Селидівської міської ради, а більшість допитаних свідків є працівниками міської ради, відносно яких підозрюваний є керівником, а тому останній з метою примушування до надання тих чи інших показань, використовуючи свій посадовий авторитет, може незаконно на останніх впливати. Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину шляхом застосування фізичного насилля до потерпілого, а також тяжкого корупційного злочину, слідчий суддя прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та застави не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею зауважено, що доцільність подальшого застосування до підозрюваного раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є виправданою, оскільки стороною обвинувачення на виконання вимог ст. 290 КПК України відкриті матеріали досудового розслідування та на даний час відбувається процесу ознайомлення сторони захисту, через що строк дії попередньої ухвали суду закінчується, тому задля запобігання встановленим ризикам продовжив дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх доводів посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неврахування даних про особу підозрюваного. Вказує, що на даній завершальній стадії досудового розслідування ризик незаконного впливу на свідків є недоведеним, так як свідки по справі допитані та в матеріалах справи і клопотанні прокурора відсутні докази щодо незаконного впливу на останніх. Звертає увагу, що підозрюваний на протязі тривалого часу дотримується належної процесуальної поведінки. Зазначає, що в наданих матеріалах відсутні прямі докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, оскільки на думку сторони захисту висновок судової експертизи військового майна є недопустимим доказом з огляду на те, що експертне дослідження проведено з істотними порушеннями та без проведення експериментального відстрілу вилучених бронежилетів.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, з огляду на наступне. Так, підозрюваний в своїх показаннях вказує на відсутність тілесного контакту з потерпілою ОСОБА_41 , що підтверджується відеозаписом, який міститься в матеріалах, де зафіксовано, що потерпіла разом з іншими жінками входить та виходить із кабінету в спокійному стані без явних тілесних ушкоджень, крім того органом слідства не проведено слідчого експерименту за участю медичного директора та головної медсестри, які були безпосередніми свідками подій. Вказує, що судово-медичний висновок містить істотні суперечності щодо виявлених тілесних ушкоджень, а саме в останньому не надано оцінки розміру пошкоджень на плечах та ліктях потерпілої.

Вважає, що стороною обвинувачення необґрунтовано обмежено захист в строках ознайомлення з матеріалами справи, безпідставно відмовлено в наданні дозволу на залишення домашнього арешту для вирішення питання про призначення повторної судової експертизи військового майна, обмежено у спілкуванні зі свідками.

У судове засідання суду апеляційної інстанції підозрюваний та захисник повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК України в ухвалі про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні ГУНП в Донецькій області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 000662, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Кримінальне провадження знаходилося на стадії завершення, 06 лютого 2023 року стороні захисту було повідомлено про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та сторона захисту здійснювала ознайомлення з матеріалами справи. Згідно із поясненнями прокурора в суді апеляційної інстанції, станом на час апеляційного розгляду строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді збіг та продовжений не був, кримінальне провадження передане до суду та у межах підготовчого провадження до ОСОБА_7 застосовано запобіжній захід.

10 лютого 2023 року прокурором було подано клопотання про продовження ОСОБА_7 домашнього арешту, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпала і продовжують існувати. Враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на стадії завершення, з метою забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існували та для їх запобігання необхідно було продовжити запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про існування обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до інкримінованих правопорушень.

Доводи захисника щодо невстановлення винуватості, допустимості доказів, суперечності висновків експертів, неузгодженість показань свідків колегія суддів не приймає до уваги як передчасні, оскільки підозра не була очевидно безпідставною, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині має бути предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існувала обґрунтована підозра у скоєні декількох кримінальних правопорушень, два з яких за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що могло спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів бере до уваги, що існувала певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів міг вдатися до відповідних дій, втім цей ризик міг бути усунутий без застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_7 на свідків з огляду на те, що йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, які в суді не допитані, у зв`язку з чим на даній стадії досудового розслідування та в інтересах подальшого судового провадження покладання на підозрюваного процесуального обов`язку по утриманню від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні було виправданим. Про існування і вагомість цього ризику свідчить зокрема те, що частина свідків у кримінальному провадженні є підлеглими по службі ОСОБА_7 .

Твердження захисника, щодо безпідставності відмови слідчого в наданні дозволу на залишення місця проживання для вирішення питання про призначення повторної судової експертизи військового майна та обмеження у спілкуванні зі свідками є необґрунтованими з огляду на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні перебувало на стадії завершення, при цьому проведення слідчих дій, призначення експертиз тощо після відкриття матеріалів в порядку вимог ст. 290 КПК України кримінальний процесуальний закон не передбачає. Крім того, інтереси підозрюваного ОСОБА_7 представляє захисник - адвокат, який має відповідні фахові знання в області права і можливість здійснити необхідні дії.

Доводи захисту щодо позитивних характеризуючих даних про особу підозрюваного, міцних соціальних зв`язків та наявності утриманців враховано судом та грунтовно визнано такими, що не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, про те, що відносно ОСОБА_7 необхідним і достатнім буде продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків, що у даному випадку було виправданими, оскільки такий захід дозволяє контролювати поведінку підозрюваного, тим самим в повній мірі забезпечуючи виконання ним процесуальних обов`язків та ефективність подальшого судового провадження.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4