Справа № 937/8225/20
Провадження № 1-і/333/41/22
УХВАЛА
Іменем України
01 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжі, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002408 від 06.10.2020 року відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0002408 від 06.10.2020 року.

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено:

У період часу з 23 години 30 хвилин 05 жовтня 2020 року до 00 годині 10 хвилин 06 жовтня 2020 року, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , через незачинену хвіртку воріт, проникли до вказаного домоволодіння. Знаходячись на території домоволодіння, розподіливши ролі між собою, ОСОБА_6 залишився біля входу до будинку, а ОСОБА_5 через незачинені двері проник до вказаного будинку, де продовжуючи умисні дії ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення майна, а саме: планшету «Lenovo Tab М10 ТВ-X605L», IMEI: НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, вартістю 5000 гривень, та мобільного телефону «iPhoneXS», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в корпусі золотистого кольору, вартістю 19000 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», з номером НОМЕР_4 , що не представляє для потерпілої матеріальної цінності, на рахунку якої грошових коштів не було, а також іншого майна, а саме: зарядного пристрою, навушників до вищевказаного телефону, флакону з написом «dr. Marcus», полімерного хрестика, наручного годинника, пристрою для заряду батарей, автомобільного ключа з пристроєм встановлення та зняття сигналізації, батареї зеленого кольору, силіконового килимка чорного кольору, ручного тонометра, пристрою для куріння, паперового документа з написом «ПОЛІС № АР/4429641», тканевої сумки рожевого кольору з написом «SULAMIF», які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, де був помічений потерпілою ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_5 свої злочинні дії не припинив та втік разом з ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 24 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

6 жовтня 2020 року, о 10 годині 02 хвилині, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

07 жовтня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

08 жовтня 2020 року слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області застосовано запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляд тримання під вартою строком на 60 днів.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, даними, встановленими з протоколу огляду місця події від 06.10.2020 року, протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколу огляду від 06.10.2020 року, протоколу огляду від 06.10.2020 року; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколу затримання ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_5 ; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколу огляду місця події від 29.09.2020 року; висновку експерта № 18-228 від 29.10.2020 року; постанов про визнання речовими доказами; протоколу допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_5

28 жовтня 2020 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України затверджено Мелітопольською місцевою прокуратурою та скеровано до Мелітопольського міськрайонного суду для розгляду.

Крім того, у вересні 2020 року, знаходячись по вулиці О. Невського в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який приніс до місця свого мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав до 18 вересня 2020 року 20 години 51 хвилини, коли під час проведення огляду місця події за вищевказаною адресою, працівниками поліції було виявлено та вилучено відповідно до висновку експерту №18-228 від 29.10.2020 року особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 32,884 грама, який ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав без мети збуту за місцем свого проживання.

За даним фактом були внесені відомості до ЄРДР за №0000322 від 19.09.2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України

28 січня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

28 січня 2021 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України затверджено Мелітопольською місцевою прокуратурою та скеровано до суду для розгляду, де в подальшому на підготовчому засіданні кримінальні провадження об`єднанні.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 10.03.2022 року №4/0/9- 22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07.09.2022 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою до 05.11.2022 року (включно).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Наразі термін запобіжного заходу спливає, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне звернутися до суду з таким клопотанням посилаючись на наступне.

ОСОБА_5 , будучи раніше не одноразово судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, є достатні підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від покарання за вчинені ними кримінальні правопорушення, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. На це також вказують ті обставини, що ОСОБА_5 офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину, злочин вчинив, будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення інших умисних злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що на шлях виправлення він не став, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 в подальшому вчинить нове кримінальне правопорушення.

Також, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 відоме місце проживання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_10 по кримінального провадженню, що свідчить про наявність ризику того, що він, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, вважають, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вважають, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання або домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи особистість ОСОБА_5 , який будучи раніше неодноразово судимим, вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин, з метою уникнення відповідальності та покарання він може безперешкодно залишити місце свого проживання та переховуватися від органів досудового слідства та суду, вчинити інші кримінальне правопорушення, а тому, отже обрання відносно нього вказаних запобіжних заходів неможливе;

- особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, а також достатнього рівня доходів унеможливлює також застосування відносно нього запобіжних заходів у вигляді особистої поруки;

- запобіжний захід у вигляді застави судом може не встановлюватися щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що, з урахуванням відсутності у підозрюваного будь-яких джерел постійного доходу, унеможливлює застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави.

Викладене свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, при застосуванні до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Також Томаківським районним судом Дніпропетровської області продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 05.11.2022 року (включно).

Наразі термін запобіжного заходу спливає, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне звернутися до суду з таким клопотанням, посилаючись на наступне.

ОСОБА_6 , будучи раніше не одноразово судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, є достатні підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від покарання за вчинений ним злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. На це також вказують ті обставини, що ОСОБА_6 офіційно не працює, та не має міцних соціальних зв`язків.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину, злочин вчинив, будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення інших умисних злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що на шлях виправлення він не став, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 в подальшому вчинить нове кримінальне правопорушення.

Також, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 відоме місце проживання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_10 по кримінального провадженню, що свідчить про наявність ризику того, що він, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, вважаю, що існують наступні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років. Також, під час досудового розслідування встановлено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та повторність.

Вважаю, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання або домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи особистість ОСОБА_6 , який будучи раніше неодноразово судимим, вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин, з метою уникнення відповідальності та покарання, може безперешкодно залишити місце свого проживання та переховуватися від органів досудового слідства та суду, вчинити інші кримінальне правопорушення, а тому, отже обрання відносно нього вказаних запобіжних заходів неможливе:

- особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, а також достатнього рівня доходів унеможливлює також застосування відносно нього запобіжних заходів у вигляді особистої поруки;

- запобіжний захід у вигляді застави судом може не встановлюватися щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що, з урахуванням відсутності у підозрюваного будь-яких джерел постійного доходу, унеможливлює застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави.

Викладене свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, при застосуванні до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених.

Обвинувачені проти вказаного клопотання заперечували.

Захисник обвинувачених проти даного клопотання у судовому засіданні заперечувала, вважає, що клопотання є необґрунтованим, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні і недоведені.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного.

За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в умисному відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, потерпіла та свідки підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, свідчить про можливість останнього, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у клопотанні зазначено про ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак суд не бере його до уваги, оскільки у клопотанні є посилання на нього, однак не зазначено його обґрунтування. Прокурором же у судовому засіданні взагалі не згадувався цей ризик. Прокурором у судовому засіданні лише оголошено вказане клопотання. Щодо додаткових пояснень, то прокурором зазначено, що остання не володіє жодною інформаціє по справі, оскільки щонедавно включена до групи.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність трьох ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_5 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо запобіжного заходу у виді триманні під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в умисному відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, потерпіла та свідки підтверджують факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, свідчить про можливість останнього, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у клопотанні зазначено про ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак суд не бере його до уваги, оскільки у клопотанні є посилання на нього, однак не зазначено його обґрунтування. Прокурором же у судовому засіданні взагалі не згадувався цей ризик. Прокурором у судовому засіданні лише оголошено вказане клопотання. Щодо додаткових пояснень, то стороною обвинувачення зазначено, що остання не володіє жодною інформаціє по справі, оскільки щонедавно включена до групи.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність трьох ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_6 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002408 від 06.10.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 грудня 2022 року (включно).
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 грудня 2022 року (включно).
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати обвинуваченим, захиснику, начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 03 листопада 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1