Справа № 730/484/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/183/22
Категорія - ч.2 ст.191 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000150 від 09.04.2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, працюючої головним спеціалістом відділу житлово-комунального господарства, благоустрою, архітектури, містобудування та земельних відносин Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, депутата Борзнянської міської ради Чернігівської області 8-го скликання, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 191 КК України, і призначити їй покарання:

- за ч.1 ст. 366 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, строком на 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.191 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати: щодо покарання у виді обмеження волі - з дня її прибуття і постановки на облік у виправному центрі; щодо покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, - відповідно до ч.3 ст.55 КК України.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 16671,05 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Ніжинської районної державної адміністрації задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_9 20000 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи з 27 лютого 2017 року по 24 березня 2020 року на посаді голови Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Борзнянська РДА), будучи у відповідності до п.1, 7 ч.1 ст.39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» службовою особою, наділеною повноваженнями по здійсненню організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно з корисливих мотивів в інтересах третіх осіб, видала завідомо неправдивий офіційний документ та розтратила на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 виділені на інші видатки соціального захисту населення кошти районного бюджету в сумі 20000 грн за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , будучи головою Борзнянської РДА та головою районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на розтрату на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 коштів районного бюджету, затвердженого на інші видатки соціального захисту населення, 16 січня 2020 року, знаходячись у службовому кабінеті Борзнянської РДА за адресою АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не мають права на отримання матеріальної допомоги згідно з п.12 районної програми «Поліпшення умов проживання малозабезпечених сімей, одиноких громадян та сімей мобілізованих військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції на 2020 рік», затвердженої рішенням 23-ої сесії 7-го скликання Борзнянської районної ради від 24.12.2019р. №474, та що засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги не відбувалося й згідно з п.8 Положення про районну комісію по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, затвердженого розпорядженням голови Борзнянської РДА від 01.07.2011р. №338, голосування за надання матеріальної допомоги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не проводилось, рішення з цього питання не приймалось, підписала протокол засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги від 16.01.2020р. №1 про надання матеріальної допомоги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , поставивши свій підпис в графі «Голова комісії ОСОБА_19», тим самим засвідчивши документ та надавши йому статусу офіційного.

В подальшому ОСОБА_8 , будучи головою Борзнянської РДА та головою районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на розтрату на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 коштів районного бюджету, затвердженого на інші видатки соціального захисту населення, 16 січня 2020 року, знаходячись у службовому кабінеті Борзнянської РДА за адресою АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не мають права на отримання матеріальної допомоги згідно з п.12 районної програми «Поліпшення умов проживання малозабезпечених сімей, одиноких громадян та сімей мобілізованих військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції на 2020 рік», затвердженої рішенням 23-ої сесії 7-го скликання Борзнянської районної ради від 24.12.2019р. №474, та достовірно знаючи, що засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги не відбувалося й згідно з п.8 Положення про районну комісію по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, затвердженого розпорядженням голови Борзнянської РДА від 01.07.2011р. №338, голосування за надання матеріальної допомоги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не проводилось, рішення з цього питання не приймалось, підписала розпорядження від 16 січня 2020 року №9 «Про надання матеріальної допомоги», поставивши свій підпис в графі «Голова ОСОБА_19».

На підставі виданого ОСОБА_8 даного розпорядження Борзнянської РДА від 16.01.2020р. №9 «Про надання матеріальної допомоги» із завідомо неправдивими відомостями щодо прийняття районною комісією по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги рішення про надання матеріальної допомоги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за рахунок коштів районного бюджету, затвердженого на інші видатки соціального захисту населення, Борзнянською РДА 22 січня 2020 року відповідно до платіжних доручень №12 та №17 було перераховано кошти ОСОБА_10 в сумі 10000 грн, ОСОБА_11 в сумі 10000 грн., внаслідок чого районному бюджету заподіяно збитків на загальну суму 20000 грн.

В поданій апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.11.2021 року, яким вона була визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України і закрити кримінальне провадження.

Апелянт переконана, що необґрунтовано притягнута до кримінальної відповідальності. Себе винною не визнає та підлягає виправданню.

Звертає увагу апеляційного суду на наступні моменти:

- відсутність жодного умислу у діях на вчинення кримінальних правопорушень.

- не доведення суб`єктивної сторони злочину, що дає можливість відмежовувати злочинне від не злочинного;

- відсутність в діях особи кваліфікуючих ознак притаманних даним злочинам;

- не доведення об`єктивної сторони злочину, оскільки всі активні дії вчинені саме секретарем комісії ОСОБА_12

- невірна оцінка судом показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що свідчить про припущення суду у своїх судженнях щодо неправдивості показань цих осіб.

- просить врахувати відсутність позову прокурора до ОСОБА_10 та ОСОБА_11

- звертає увагу на те, що суд вказує на ОСОБА_12 , як на особу, яка вчинила правопорушення будучи посадовою особою, проте матеріали провадження не містять відомостей процесуального характеру щодо дій ОСОБА_12

- вказує, що відповідно вироку зазначено, що згідно обвинувального акта ОСОБА_8 висунуто обвинувачення лише за ч.1 ст. 366 КК України, проте в самому обвинувальному зазначені ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України.

Вказані обставини, на думку автора скарги, є підставами для закриття провадження у кримінальній справі чого судом зроблено не було.

В доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_8 , вказує, що саме ОСОБА_12 одноосібно, як секретар комісії вирішила, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають право на отримання матеріальної допомоги і саме активними діями секретаря вказані особи отримали цю допомогу. Зазначає, що всі кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України притаманні саме вчиненим діям ОСОБА_12 , як і були зроблені без відома обвинуваченої ОСОБА_8 . Стверджує, що вийшовши з лікарняного не могла впливати на складання неправдивого офіційного документа, вносити якусь інформацію, а цей документ лише потребував підпису обвинуваченої. Переконує суд, що була впевнена у тому, що комісія з розгляду вказаних питань відбулася, оскільки секретар виготовила і підписала протокол, виготовила розпорядження, визначила посадових осіб, які повинні були вивчати даний документ і завізувати, а потім покласти в папку на підпис ОСОБА_8 . Звертає увагу на той момент, що пояснююча записка щодо не проведення комісії, була написана секретарем лише через три місяці після звільнення ОСОБА_8 та на ім`я нового Голови райдержадміністрації. Жодного прямого умислу та корисливого мотиву у своїх діях апелянт не вбачає, а докази надані стороною обвинувачення їх не доводять.

В доповненнях до апеляційної скарги, що були надані апеляційному суду до початку розгляду справи по суті, обвинувачена ОСОБА_8 повідомила, що пройшла курс лікування та на сьогоднішній день має встановлену безтермінову ІІ групу інвалідності, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.11.2022 року, а тому не може відбувати покарання призначене Борзнянським районним судом 25 листопада 2021 року. Вказану інформацію просить врахувати при ухваленні відповідного рішення судом апеляційної інстанції.

В запереченнях поданих на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 прокурор просить відмовити в задоволенні вказаної скарги, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої та адвоката, що діє в її інтересах, які просила задовольнити подану апеляційну скаргу, врахувавши при цьому доповнення до неї, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи про обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, а саме, умисних дій, які виразилися у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, умисних дій, які виразилися у видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст. 191 КК України та за ч. 1 ст. 366 КК України вірно кваліфіковані.

Колегія суддів вважає, що районний суд, повно, об`єктивно і всебічно, дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 191 КК України, за ч.1 ст. 366 КК України і навів у вироку мотиви прийняття такого рішення.

Заперечення обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній інстанції, а також у поданій нею апеляційній скарзі є безпідставними, і судова колегія розцінює їх, як обраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Незважаючи на невизнання вини у вчиненні нею кримінальних правопорушень, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

Так, як вірно встановив суд, згідно розпорядження Президента України від 23.02.2017р. №47/2017-рп «Про призначення В.Проскури головою Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області», розпорядження голови Борзнянської РДА від 27.02.2017р. №26-к «Про виконання обов`язків голови Борзнянської районної державної адміністрації», розпорядження Президента України від 19.03.2020р. №185/2020-рп «Про звільнення ОСОБА_13 з посади голови Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області», розпорядження голови Борзнянської РДА від 20.03.2020р. №17-к «Про припинення повноважень ОСОБА_8 » ОСОБА_8 в період з 27 лютого 2017 року по 24 березня 2020 року перебувала на посаді голови Борзнянської РДА.

Відповідно до п.1, 7 ч.1 ст.39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням.

Згідно Положення про районну комісію по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, затвердженого розпорядженням голови Борзнянської РДА від 01.07.2011р. №338, районна комісія по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги (далі - Положення, Комісія) є постійно діючим органом, який координує діяльність управлінь та відділів райдержадміністрації, пов`язану з наданням грошової допомоги певним категоріям громадян. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, розпорядженнями голів обласної та районної держадміністрацій, рішеннями обласної та районної рад, цим положенням та іншими актами законодавства. Основним завданням комісії є розгляд та вирішення питання щодо надання грошової допомоги визначеним категоріям громадян у межах обсягу фінансування, передбачених районним бюджетом на поточний рік. Питання про надання грошової допомоги вирішується комісією окремо в кожному випадку на підставі поданих письмової заяви та документів (номера особового рахунку, копії паспорта, ідентифікаційного коду, довідок про доходи та склад сім`ї, акту обстеження, консультативного висновку лікувального закладу). Роботою комісії керує її голова, а в разі відсутності голови - за його дорученням заступник голови комісії; склад комісії, її голова призначається розпорядженням голови районної державної адміністрації. Рішення комісії приймається відкритим голосуванням більшістю голосів з числа присутніх її членів і оформлюється протоколом, який підписується головою та відповідальним секретарем комісії. Рішення комісії, прийняті в межах її повноважень, є обов`язковими для виконання. Виплата коштів проводиться за рахунок коштів, передбачених бюджетним розписом по коду 090412 «інші видатки на соціальний захист населення», відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації шляхом зарахування їх на особовий рахунок заявника.

Розпорядженням голови Борзнянської РДА від 25.09.2019р. №221 «Про затвердження комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги» затверджено склад районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги: ОСОБА_8 - голова РДА та голова комісії, ОСОБА_14 - заступник голови комісії, ОСОБА_12 - секретар комісії, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - члени комісії.

Отже, як вірно встановив суд, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді голови Борзнянської РДА та будучи головою районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто, у відповідності до положень ч.3 ст.18 КК України мала статус службової особи.

Рішенням 23-сесії 7-го скликання Борзнянської районної ради від 24.12.2019р. №474 було затверджено районну програму «Поліпшення умов проживання малозабезпечених сімей, одиноких громадян та сімей мобілізованих військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції на 2020 рік» (далі - Програма), мета якої полягає у створенні умов для ефективного проведення державної політики щодо поліпшення життєзабезпечення окремих сімей та одиноких громадян, а фінансування здійснюється за рахунок коштів районного бюджету, затвердженого на інші видатки соціального захисту населення.

Відповідно до п.12 вказаної Програми райдержадміністрація забезпечує надання фінансової допомоги не частіше одного разу на рік таким категоріям громадян:

- інвалідам Великої вітчизняної війни, учасникам бойових дій;

- учасникам Великої вітчизняної війни, дітям війни;

- багатодітним сім`ям, інвалідам, дітям-сиротам;

- малозабезпеченим сім`ям, одиноким громадянам, що потребують допомоги у вирішенні матеріально-побутових потреб;

- постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- громадянам, які потребують допомоги на дороговартісне лікування та реабілітаційне лікування після оперативних втручань;

- громадянам, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій;

- сім`ям мобілізованих (у тому числі загиблих) військовослужбовців у зону проведення АТО, за умови надання довідки з військової частини.

Кошторисом витрат на проведення заходів Програми з надання матеріальної допомоги категоріям громадян, зазначеним у п.12 цієї Програми, встановлено фінансування протягом року в сумі 200,0 тис. грн.

Згідно змісту протоколу засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги від 16 січня 2020 року №1 на даному засіданні комісії були присутні всі сім її членів, в тому числі й голова ОСОБА_8 та секретар ОСОБА_12 , де розглядалось питання про надання матеріальної допомоги на покращення житлово-побутових умов за зверненнями громадян ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; за підсумками обговорення та відкритого голосування комісією було ухвалено одноголосне рішення про виділення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 коштів у сумі по 10000 грн кожній. Даний протокол підписаний головою комісії ОСОБА_19 та секретарем комісії ОСОБА_20 .

Розпорядженням голови Борзнянської РДА «Про надання матеріальної допомоги» від 16 січня 2020 року №9, підписаним ОСОБА_19 , відповідно до районної програми «Поліпшення умов проживання малозабезпечених сімей, одиноких громадян та сімей мобілізованих військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції на 2020 рік», затвердженої рішенням 23-сесії 7-го скликання Борзнянської районної ради від 24.12.2019р. №474, та протоколу засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги від 16.01.2020р. №1, зобов`язано фінансове управління Борзнянської РДА виділити кошти в сумі 20000 грн. для надання матеріальної допомоги на покращення житлово-побутових умов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (по 10000 грн.), а відділ бухгалтерського обліку та звітності апарату райдержадміністрації провести відповідне фінансування.

Згідно платіжних доручень №12 та №17 від 22 січня 2020 року Борзнянською РДА кошти в сумі по 10000 грн. були перераховані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на їх особові (карткові) рахунки в банках.

Відтак, зважаючи, що протокол засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги від 16.01.2020р. №1 містить задокументовану в письмовій формі інформацію про хід вирішення відповідних звернень громадян та прийняте комісією рішення про виділення заявникам коштів фінансової допомоги, яке є обов`язковим для виконання, тобто засвідчує факти, що мають юридичне значення (породжують правовідносини щодо бюджетного фінансування), скріплений в установленому порядку підписами голови та секретаря комісії, видається цими службовими особами від імені райдержадміністрації, після чого на його основі головою райдержадміністрації виноситься відповідний розпорядчий акт про проведення безпосереднього фінансування заходу й перерахування коштів, то вказаний протокол може бути визнаний офіційним документом як предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України.

За висновком судово-почеркознавчої експертизи №840 від 13.07.2020р. досліджуваний підпис в графі «Голова ОСОБА_19», який розміщений у розпорядженні Борзнянської РДА №9 від 16.01.2020р., виконаний ОСОБА_8 . Досліджуваний підпис в графі «Голова комісії ОСОБА_19», який розміщений у протоколі засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги №1 від 16.01.2020р., виконаний ОСОБА_8 . Досліджуваний підпис в графі «Секретар комісії Ніна Кот», який розміщений у протоколі засідання районної комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги №1 від 16.01.2020р., виконаний ОСОБА_12 .

При цьому, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь щодо твердження сторони захисту на предмет допустимості як доказу даного висновку експерта, з чим цілком погоджується і колегія суддів, а враховуючи відсутність зауважень з даного питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає за необхідне давати розширену відповідь, зміст якої цілком охоплюється мотивами суду першої інстанції. Враховуючи при цьому, що дана оцінка суду обґрунтована посиланням на показання безпосередньо допитаного в якості свідка експерта ОСОБА_21 , показання якої були надані з посиланням на приписи та нормативні акти.

Зокрема, апеляційний суд бере до уваги показання допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які дали однозначні показання з приводу того, що вони як члени комісії участі в її засіданні 16 січня 2020 року по розгляду заяв ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо наданням їм матеріальної допомоги на покращення житлово-побутових умов не приймали, про виділення коштів у сумі по 10000 грн. не голосували.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_15 додатково повідомили, що ОСОБА_8 попередньо спілкувалась з ними щодо необхідності надання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 матеріальної допомоги, з чим вони погоджувались, але про конкретну суму коштів мова не йшла.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона як секретар комісії веде діловодство, оформляє справи громадян, які звертаються за отриманням матеріальної допомоги, складає протокол засідання комісії. 16 січня 2020 року її викликала голова Борзнянської РДА ОСОБА_8 й наказала підготувати протокол засідання комісії про надання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 матеріальної допомоги по 10000 грн кожній, тоді як саму комісію збирати не потрібно, а з її членами вона поговорить самостійно. На той момент окрім заяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (за неї по вказівці ОСОБА_8 вона написала заяву сама) ніяких підтверджуючих документів, передбачених Положенням, додано не було, їх заявники доносили пізніше протягом кількох днів. Резолюція ОСОБА_8 на заявах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про їх розгляд на комісії була лише формальною, так як фактично засідання комісії не повинно було проводитися й дану вказівку ОСОБА_8 як керівника установи вона, будучи підлеглим працівником, не могла проігнорувати, боячись за можливі негативні наслідки по роботі. Підкорившись наказу ОСОБА_8 , вона склала та підписала за секретаря фіктивний протокол засідання комісії про надання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 матеріальної допомоги в сумі по 10000 грн, підготувала проект відповідного розпорядження голови РДА щодо проведення вказаного фінансування, погодила з уповноваженими особами та передала на підпис ОСОБА_8 , а що було далі їй невідомо. Після зміни голови РДА вона про ці обставини повідомила нового керівника в пояснюючій записці.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_12 та обвинуваченої, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, колегія суддів, в першу чергу, виходить із того, що саме ОСОБА_8 є службовою особою, наділеною повноваженнями по здійсненню організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також є Головою комісії по розгляду заяв щодо надання матеріальної допомоги, а відтак саме на неї покладається відповідальність за засвідчення фактів у офіційному документі, незважаючи на те, що таке рішення є наслідком колегіального розгляду, якого, на момент прийняття вказаного рішення, як встановлено з показань зазначених свідків, фактично проведено не було.

Перекладання відповідальності на ОСОБА_12 , як секретар комісії, колегія суддів апеляційного суду розцінює як намагання видати формальне за реальні обставини. При цьому, апеляційний суд зауважує, що не дає окремої оцінки діям ОСОБА_12 в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , а лише оцінює показання цього свідка, як окремо, так і з урахуванням інших досліджених доказів у взаємозв`язку.

Свідок ОСОБА_10 з приводу отримання допомоги за регіональною програмою пояснила, що разом з заявою подавала всі необхідні документи: довідки про склад сім`ї, доходи, акт обстеження житлово-побутових умов. Свої та передані ОСОБА_11 документи вона надала ОСОБА_12 й чи проводилось засідання комісії з розгляду її заяви не знає, присутньою на ньому не була, а кошти матеріальної допомоги в сумі 10000 грн отримала 23 січня 2020 року.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в січні 2020 року вона звернулась до комісії з заявою про надання матеріальної допомоги, так як трагічно загинув її чоловік, вона залишилась проживати з малолітнім сином, інших доходів окрім зарплати не мала. Стверджує, що разом з заявою подавала всі необхідні документи згідно наданого їй ОСОБА_12 переліку: довідки про склад сім`ї, доходи, акт обстеження житлово-побутових умов. Свої документи вона передала ОСОБА_12 через ОСОБА_10 й чи проводилось засідання комісії з розгляду її заяви не знає, присутньою на ньому не була, але кошти матеріальної допомоги в сумі 10000 грн отримала на картковий рахунок.

В даному випадку аналізуючи показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів погоджується з висновками суду щодо невідповідності їх показань в частині надання пакету документів для отримання допомоги, що суперечить матеріалам провадження та є беззаперечними доказами. Більше того, апеляційний суд вважає, що ці обставини які повідомлені свідками не спростовують наявність об`єктивної сторони ч.2 ст. 191 КК України, а саме розтрата на користь третіх осіб, шляхом зловживання своїм службовим становищем коштів районного бюджету мала місце, оскільки самі свідки цього не заперечують, що отримали кожен на свої рахунки по 10 тисяч гривень, що суперечить Програмі «Поліпшення умов проживання малозабезпечених сімей, одиноких громадян та сімей мобілізованих військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції на 2020 рік», так як ці особи до жодної із визначених категорій не відносяться.

Що стосується об`єктивної сторони ч.1 ст. 366 КК України, то жодного сумніву в правильності зробленої оцінки судом першої інстанції аналіз проведений у судовому рішенні не викликає, що достеменно встановлено колегією суддів при оцінці доказів в нарадчій кімнаті.

Так, при дослідженні доказів встановлено, що ОСОБА_8 , будучи головою комісії достовірно знала про непроведення 16 січня 2020 року засідання комісії щодо надання матеріальної допомоги на покращення житлово-побутових умов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які за своїм статусом не мали на неї права і на той момент не зібрали необхідних документів, а відтак, даючи відповідну вказівку про це секретарю комісії ОСОБА_12 , підписала від імені голови комісії протокол засідання комісії з завідомо неправдивими відомостями про прийняття комісією позитивного рішення за заявами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , після чого вказаний протокол набув статус офіційного документа, був наданий та став підставою для прийняття ОСОБА_8 як головою РДА розпорядження від 16.01.2020р. про фінансування та перерахування ОСОБА_10 , ОСОБА_11 незаконно виділених коштів матеріальної допомоги, то зазначені дії обвинуваченої й становлять об`єктивну сторону кваліфікуючої ознаки ч.1 ст.366 КК України - видача завідомо неправдивого офіційного документа. При цьому, складання вищевказаного протоколу комісії секретарем ОСОБА_12 не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Водночас, свідоме непроведення засідання комісії, за посадою головою якої та головою РДА є обвинувачена, з послідуючим підписанням та видачею нею фіктивного протоколу-рішення, що носить обов`язковий характер і є підставою для прийняття цією ж службовою особою розпорядження про перерахування коштів матеріальної допомоги, внаслідок чого з районного бюджету було незаконно витрачено кошти, обізнаність обвинуваченої з законодавчими та локальними актами в сфері її роботи на займаній посаді, є свідченням наявності в діях ОСОБА_8 прямого умислу на вчинення інкримінованих їй злочинів.

Попереднє погодження з відповідними службами розпорядження голови РДА ОСОБА_8 про виділення коштів матеріальної допомоги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не свідчить про відсутність в обвинуваченої прямого умислу на розтрату бюджетних коштів, оскільки візуючі дане розпорядження службові особи РДА не були обізнані про фіктивність первісного офіційного документа - протоколу засідання комісії, й не перевіряли та не зобов`язані були перевіряти його правдивість, що підтвердили й допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 .

З огляду на вказані обставини, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що в даному випадку вчинення ОСОБА_8 службового підроблення виступило способом скоєння нею іншого злочину - розтрати коштів районного бюджету шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем, що обумовлює необхідність кваліфікації дій обвинуваченої за сукупністю злочинів.

Таким чином, невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 інкримінованих злочинів є безпідставним і спростовується ретельним та обґрунтованим аналізом доказів судом першої інстанції у вироку.

Що стосується відсутності позову прокурора до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 то дане твердження є хибним з огляду на те, що саме діями обвинуваченої ОСОБА_8 завдана злочином шкода Ніжинській РДА, а оскільки її вина доведена, то і відшкодування покладається на обвинувачену. Дане питання врегульоване нормами ст. ст. 127, 128 КПК України, що і було враховане судом при ухваленні рішення.

Як неспроможні оцінює колегія суддів і посилання обвинуваченої на те, що відповідно вироку зазначено, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення лише за ч.1 ст. 366 КК України, проте в самому обвинувальному зазначені ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України.

Таке твердження вирване з контексту судового рішення та не має нічого спільного з дійсними обставинами, оскільки з самого тексту вироку слідує, що суд саме конкретизує кваліфікуючу ознаку ч.1 ст. 366 КК України, яка полягає у видачі завідома неправдивого офіційного документа, що і було предметом доказування у районному суді та предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Всі інші доводи апеляційної скарги є пов`язаними між собою та стосуються предмета доказування, що більш ніж повно проаналізовано районним судом та відповідає висновкам суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 мало місце, це діяння містить склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 191 КК України і обвинувачена винна у вчиненні цих кримінального правопорушення.

Що стосується призначеної міри і виду покарання, то з урахуванням матеріалів кримінального провадження, судова колегія вважає, що призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних нею кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винної, матеріали досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, який ризики вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та її небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінює як середні, у зв`язку з чим зазначає, що виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Зокрема, ОСОБА_8 за місцем проживання та здійснення депутатської діяльності характеризується задовільно, за місцем нової роботи - позитивно, заміжня, неповнолітніх дітей не має, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.

При цьому, в супереч висновкам досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, суд підкреслив, що один із злочинів, за які обвинувачується ОСОБА_8 , - ч.2 ст.191 КК України, згідно примітки до ст.45 КК України відноситься до корупційних кримінальних правопорушень, вчинений шляхом зловживання службовим становищем, що у відповідності до приписів ст.ст. 69, 75 КК України унеможливлює призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, чи звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А відтак, висновки суд ґрунтуються, серед іншого, виходячи з кількості та тяжкості скоєних обвинуваченою кримінальних правопорушень, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особи винної та її ставлення до вчинених нею діянь, майнового стану, суми незаконно розтрачених коштів бюджетних коштів та їх неповернення, висновку уповноваженого органу з питань пробації, що стало наслідком призначення судом ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ч.1-3 ст.70 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави.

Таким чином, судова колегія вважає, що при ухваленні вироку, за вчиненні кримінальні правопорушення, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України правильно обрав вид і міру покарання, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів.

Попри це, колегія суддів апеляційного суд виходить з того, що окрім визначених судом підстав для призначення покарання, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, були отримані, разом з доповненнями до апеляційної скарги обвинуваченої, документи щодо стану здоров`я обвинуваченої та довідка про встановлення їй ІІ групи інвалідності, що є визначальним при призначенні ОСОБА_8 покарання, оскільки вид покарання визначений в санкціях статей, за якими вина особи доведена, не може бути призначений у тому вигляді, що визначений районним судом, з урахуванням встановлених підстав для застосування положень ч.3 ст.61 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи, що санкція ч.1 ст. 366 КК, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину передбачала покарання у виді штрафу до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, тоді як санкція ж ч.2 ст. 191 КК України передбачала покарання у виді обмеження або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, апеляційний суд приходить до таких висновків.

З огляду на те, що суд за власною ініціативою, за відсутності апеляційної скарги прокурора з даного питання, не може ставити питання про погіршення становища обвинуваченої та має виходити з положень ч.3 ст.61 КК України, що визначають підстави, які необхідно врахувати при призначенні покарання.

Згідно ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 є інвалідом другої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААГ №144958, виданої 17.11.2022 р., а тому на підставі ч. 3ст.61 КК України, їй не може бути призначене покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засуджену особу від покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає підставним за ч.1 ст. 366 КК України - змінити призначене ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на покарання у виді штрафу в межах санкції статті, що діяла на момент вчинення злочину, а за ч.2 ст. 191 КК України - звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від призначеного судом першої інстанції покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

- за ч.1 ст. 366 КК України - призначити покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, строком на 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.191 КК України - звільнити від покарання у виді обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, строком на 2 (два) роки.

Виключити посилання на ст.70 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5