Справа № 308/9093/21
У Х В А Л А

30 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в режимі відеоконференції клопотання процесуального прокурора ОСОБА_11 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000210, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України.

30.03.2023 року канцелярією суду зареєстровано клопотання прокурора ОСОБА_11 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розміру 4 061 508,00 грн.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що 25.01.2021 року на стадії досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 08.02.2021 року Львівським апеляційним судом змінено ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 в частині застави та визначено можливість внесення застави. 09.02.2021 року за ОСОБА_7 внесено суму застави в розмірі 181 600 гривень. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2022 року звернуто в дохід держави заставу в розмірі 81 600 грн., що є частиною застави, внесеної 08.02.2021 року за ОСОБА_7 згідно з ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.

За таких обставин в порядку ч.10 ст. 182 КПК України відносно ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі, що є рівнозначним предмету посягання кримінального правопорушення (110 000,00 доларів США) та на даний час становить 4 061 508,00 грн. Необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, визначених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Пояснення учасників справи щодо клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 підтримав заявлене ним клопотання. Потерпілий ОСОБА_13 та його представники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 просили суд задовольнити клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання. Пояснив, що від суду не переховувався, а перебував на лікуванні за межами території України, операція йому була зроблена безкоштовна. Сума застави, вказана у клопотанні прокурора, є для нього непосильною. На даний момент не працює, у власності має дві земельні ділянки, розташовані на території м. Ужгорода орієнтовною вартістю по 50 тис. дол. США кожна; база в м.Хуст орієнтовною вартістю 100 тис. дол. США; квартира в м.Празі, що знаходиться в іпотеці.

Захисник ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Пояснив, що його підзахисний перебував на лікуванні за межами території України, від суду не переховувався, обов`язків обвинуваченого не порушував, мав намір брати участь у судовому розгляді в режимі відео конференції. На даний момент щодо його клієнта діє запобіжний захід у виді застави, застосування до особи одночасно двох запобіжних заходів КПК не передбачено.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали справи, клопотання сторони обвинувачення про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку прокурора ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_13 , його представників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Частинами 1, 2 ст. 331 КПК встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч.1ст.177КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК).

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 25.01.2021 року на стадії досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

08.02.2021 року Львівським апеляційним судом змінено ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 в частині застави та визначено можливість внесення застави.

09.02.2021 року особа ОСОБА_15 внесла визначену Львівським апеляційним судом суму застави в розмірі 181 600 гривень.

09.02.2021 року ОСОБА_7 звільнено з установи виконання покарань у зв`язку з внесенням застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2022 у зв`язку з невиконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України заставу в розмірі 81 600 грн., що є частиною застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_15 за ОСОБА_7 згідно з ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.

Згідно з ч. 10 ст. 182 КПК у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК.

Так як суд раніше дійшов висновку про необхідність звернення частини застави, внесеної за ОСОБА_7 , в дохід держави, а тому суду належить з`ясувати, який запобіжний захід має діяти щодо обвинуваченого надалі.

Прокурор просив обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки на його переконання існують ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Суд зауважує, що дієвість кримінального провадження не в останню чергу залежить від виду запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Варто вказати, що при обранні запобіжного заходу судом не перевіряється висунуте ОСОБА_7 обвинувачення на предмет обґрунтованості. Законодавство містить вимогу виключно щодо перевірки на етапі досудового розслідування підозри на предмет обґрунтованості. Водночас, під час судового процесу закон не вимагає від суду обґрунтовувати обвинувачення при вирішенні питання про обрання/застосування запобіжного заходу. Така оцінка є предметом судового розгляду, що надається судом на підставі поданих доказів при ухваленні кінцевого рішення у справі.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та незаконного впливу на свідків, потерпілого є реальними та зумовлюють необхідність дії запобіжного заходу.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких (ч. 2 ст. 189 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Зокрема, ризик переховування від суду досить вірогідний з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.

Про високу ймовірність реалізації цього ризику свідчить те, що ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, 20.02.2022 року перетнув Державний кордон України в пункті пропуску «Чоп» («Тиса») в напрямку на виїзд з України, що підтверджується витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули Державний кордон України», в подальшому в судові засідання особисто не з`являвся, проживав в Чеській Республіці більше року, у м. Прага має нерухомість у власності, що свідчить про реальну можливість обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду на території іноземної держави.

Таким чином, суд вважає доведеним існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду.

Окрім цього, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

КПК встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, такий ризик як вплив на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. А отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: може намагатися у будь який спосіб уникнути відповідальності, у суду відсутні. Ризик щодо перешкоджанню кримінального провадження іншим чином, на думку суду, може полягати лише в діях, які не охоплені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, раніше не судимий. Об`єктивних даних на підтвердження цього ризику суду, не надано.

Вирішуючи питання зміни запобіжного заходу, суд, з урахуванням наведених вище обставин виходить із такого.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні матеріалах та поясненнях сторін провадження, суд під час обрання запобіжного заходу, враховує наступні обставини:

1) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років;

2) станом на день вирішення клопотання ОСОБА_7 виповнився 51 рік, даних про неможливість перебування особи в умовах ізоляції суду не надано;

3) обвинувачений ОСОБА_7 володіє нерухомим майном на території України та в Чеській Республіці, одружений.

4) як пояснив обвинувачений, наразі він ніде не працює, будь-яких характеризуючих даних відносно обвинуваченого ОСОБА_7 сторони кримінального провадження суду не надали;

5) обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий;

6) обвинувачений ОСОБА_7 не дотримувався умов раніше застосованого до нього запобіжного заходу. Відомостей щодо повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення суду не надано;

7) згідно з обвинувальним актом, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , завдано майнову шкоду на суму 110 000,00 доларів США.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на положення п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, до обвинуваченого ОСОБА_7 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання обвинуваченого - з моменту затримання (частини 1, 2 ст.197 КПК).

Зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Поряд із цим, на думку суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд, у першу чергу враховує те, що ОСОБА_7 неодноразово без поважних причин не прибував до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, тому з великою ймовірністю може вчиняти такі дії знову. Така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт та інші не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

На переконання суду, застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків: переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування застави як основного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні було не недієвим. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Тому, враховуючи усе вищевикладене, суд доходить висновку, що щодо обвинуваченого ОСОБА_7 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК).

При визначенні розміру застави суд враховує, що головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави, є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

У цьому зв`язку суд зауважує, що попередній розмір застави, визначений в ухвалі Львівського апеляційного суду від 08.02.2021 року в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК, не забезпечив виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

У рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримувальний фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти. Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України», де зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Тому, на переконання суду, розмір застави, який належить визначити обвинуваченому ОСОБА_7 має бути більшим за розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст.182 КПК, але не має бути рівнозначним предмету посягання кримінального правопорушення (110 000,00 дол.США), як на цьому наполягає прокурор, а тому суд визначає розмір застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 322 080,00 гривень.

Визначаючи такий розмір застави, суд враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, існування яких суд встановив у цій ухвалі.

Суд також вважає, що визначений судом розмір застави не буде завідомо непомірним для ОСОБА_7 . Тим більше, з огляду на те, що після звернення на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2022 року в дохід держави частини застави в сумі 81 600 гривень, за обвинуваченого залишатиметься внесеною застава в сумі 100 000 гривень, відтак обвинуваченому ОСОБА_7 чи за нього слід буде сплатити лише 222 080,00 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК).

У зв`язку із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановлення ризиків кримінального провадження таких як переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_11 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, визначивши її у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 322 080,00 гривень.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

Розмір застави, яку фактично необхідно внести згідно з цією ухвалою, слід обраховувати з урахуванням застави, яка залишається внесеною на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 08.02.2021 року (100 000, 00 гривень).

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 строком на два місяці наступні обов`язки:

Покласти на обвинуваченого таких обов`язків:

- не відлучатися з населеного пункту м. Ужгород Закарпатської області без дозволу суду;

- пробувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками зі сторони обвинувачення.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити на два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання вищевказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала підлягає негайному виконання після її оголошення.

Суддя ОСОБА_16