Єдиний унікальний номер: 343/820/22
Номер провадження: 1-кп/0343/98/22
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

28 грудня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 361 КК України,

за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №1-кп/0343/98/22, справа № 343/820/22, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 361 КК України.

23 липня 2022 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.09.2022, який ухвалою суду від 14.09.2022 продовжено до 13.11.2022 та ухвалою суду від 08.11.2022 продовжено до 06.01.2023.

28 грудня 2022 року від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке вручено завчасно обвинуваченому та його захиснику, що вони підтвердили в судовому засіданні.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 361 КК України. Судовий розгляд кримінального провадження на даний час не закінчений, докази в повному обсязі не досліджені, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати на даний час. Підстав для зміни запобіжного заходу на інший немає, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про зменшення ризиків, які встановлені під час застосування запобіжного заходу та його продовження. ОСОБА_3 одружений, без постійного місця роботи, без утриманців, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимий. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення тажких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк відповідно до 6, 8, 10 років, незаконно впливати на свідків та потерпілих, частина з яких є особами похилого віку, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки злочин, у вчиненні якого його обвинувачено, було вчинено під час непогашеної судимості, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як не має постійного джерела для існування.

Таким чином, враховуючи особу ОСОБА_3 , ризики, які існують, є підстави для продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`яким запобіжним заходом не можливо буде запобігти вказаним ризикам. Особисте зобов`язання, застава і домашній арешт не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, осіб, які б викликали довіру та поручились за виконання ним покладених обов`язків, немає. Стороною захисту не надано доказів, які б унеможливлювали утримання його у місцях несвободи.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав з підстав, наведених у ньому. Просив продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_3 має постійне місце проживання, сім`ю, виїхати за межі України в даний час не може, а, отже, відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши доводи, зазначені на обгрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, вважає, що оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 06.01.2023, однак судовий розгляд даного провадження триває, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.

Як визначено в ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Крім цього, згідно з положеннями ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Мета та підстави застосування запобіжних заходів визначені у ст. 177 КПК України, зокрема метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує наявність обставин, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе, а також, як цього вимагає ст. 194 КПК України, перевіряє, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, при цьому оцінює доводи сторони обвинувачення та позицію сторони захисту з врахуванням положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього. Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, серед яких є тяжкі злочини.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду є те, що він обвинувачується у вчиненні, у тому числі тяжких злочинів, за які, відповідно до КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі, усвідомлює неминучість покарання за них і, у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і його відбування.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків та потерпілих є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, усвідомлює неминучість покарання за них, що може спонукати його незаконно впливати на свідків та потерпілих, серед яких є особи похилого віку. При цьому суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Тому, на переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні. Відповідний незаконний вплив може стосуватись як потерпілих, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, всі свідки заявлені стороною обвинувачення ще не допитані, існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, усвідомлює неминучість покарання за них.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що він обвинувачується у вчиненні поставлених йому у провину правопорушень під час незнятої та непогашеної судимості, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, не має постійного джерела для існування.

Отже, даючи оцінку вищевикладеному, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, а також те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього спливає, а розгляд кримінального провадження триває, його тривалість у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення не виходить за межі розумного строку, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу на даний час не в змозі гарантувати його належну поведінку. Обраний запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, а його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, уникненню ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та виправдовують його подальше тримання під вартою. Тому суд приходить до висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, ст. 177, 196, 197, 199, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 361 КК України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 25 лютого 2023 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали в частині продовження строку тримання під вартою доручити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12", м. Івано-Франківськ, якому направити копію даної ухвали.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1