УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року

м. Харків

справа № 619/2632/18

провадження № 1-кп/638/996/23

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого по кримінальному провадженню № 0000507 від 07 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000507 від 07 квітня 2018 року, з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2023 року подання заступника голови Дзержинського районного суду м. Харкова про направлення кримінального провадження№ 0000507 від 07 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_5 з одного суду до іншого залишено без задоволення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше виначеному складу суду від 26 січня 2023 року матеріали кримінального рпровадження передано у провадження складу колегії суддів: ОСОБА_1 (головуючий суддя); ОСОБА_2 (суддя) для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу щодо неможливлості призначення присяжних на справу від 26 січня 2023 року, призначення присяжних не відбулось, не вистачає потрібної кількості присяжних для розподілу справи.

25 січня 2023 року через канцелярію суду прокурором подано клопотання, в якому, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжких злочинів, наявний ризик переховування обвинуваченого від суду внаслідок репутації останнього, просив продовжити стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обгрунтовано тим, що 06 лютого 2023 року закінчується строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , однак ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на теперішній час не зменшились, тому виникла необхідність у його продовженні, так як метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні. Наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на свободі буде мати можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілих, які на даний час ще не допитані в судовому засіданні, чим перешкоджатиме досягненню основних завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України (п. п. 3, 4 частини першої статті 177 КПК України). Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 частиною другою статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України, які згідно зі статтею 12 КК України є особливо тяжкими, умисними злочинами, за вчинення яких передбачена максимальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років чи довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України або виїхати за межі держави (п. 1 частина перша статті 177 КПК України).

Крім того, ОСОБА_5 раніше вже неодноразово вчиняв тяжкі корисливі кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може знову вчинити інші кримінальні правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, є підстави вважати, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки підозрюваного та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків, а тому, прокурор просить продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб.

У підготовчому судовому засіданні 26 січня 2023 року прокурор підтримав подане клопотання, з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики є недоведеними, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, має на утриманні дитину, має місце проживання, в силу статті 89 КК України раніше не судимий. Просив запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань тадослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, доходить таких висновків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими статтею 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 лютого 2023 року включно.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватись від суду, а, зважаючи на те, що раніше обвинувачений неодноразово вчиняв тяжкі злочини, а тому, перебуваючи на свободі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено те, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини по справі під час судового провадження і на це вказує характер протиправних дій, обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні яких він підозрюються і щодо яких є обгрунтована органами досудового слідства підозра.

Наявність зазначених ризиків, передбачених п. п. 3, 4 частини першої статті 177 КПК України також обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, буде мати можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілих, які на даний час ще не допитані в судовому засіданні, чим перешкодити досягненню основних завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України

Таким чином, судом встановлено, що на даний час продовжують існувати ризики, наявність яких була встановлена при обранні запобіжного заходу, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає, що на даній стадії судового провадження наявні правові підстави для продовження застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Таким чином, зважаючи на умови воєнного стану, враховуючи, що заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження та запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає, що на цей час існують правові підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Необхідность продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що раніше заявлені ризики, не зменшилися, які виправдовують тримання особи під вартою.

Що стосується клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло цілодобово або в певний період доби, суд виходить з того, що у випадку наявної загрози життю та/або здоров`ю, він не надасть у повній мірі можливості уникнути існуючої небезпеки, зокрема пройти в укриття, що за таких обставин може створити обвинуваченому небезпечні умови, а тому його застосування в умовах дії воєнного стану суд вважає недоцільним.

Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,суд бере до уваги наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, які на даний час не зменшились, тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , стан здоров`я, зокрема відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що судове провадження не завершене, потерпілих, свідків, обвинуваченого не допитано, докази не досліджено, суд доходить висновку про необхідність продовжитизапобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 26 березня 2023 року, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Згідно зі статтею 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314-316, 369 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 березня 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Строк дії ухвали до 26 березня 2023 року.

Повний текст ухвали складено та проголошено 26 січня 2023 року.

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Суддя - ОСОБА_2