Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/154/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2023 року, якою засудженому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Краматорськ Донецької області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, не одруженому, не працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні рази:

-12.04.2018 року Апеляційним судом Донецької області за ч.1 ст.122, ч.1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

-21 червня 2018 року Краматорським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 307, ч.1 ст.317 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць,

відмовлено в задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно - дострокового звільнення.

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 21 грудня 2022 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із заявою про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2023 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав на те, що засуджений ОСОБА_8 хоч і відбув вже більше 2/3 строку покарання, призначеного останньому судом за умисні корисливі кримінальні правопорушення, але не має саме тієї поведінки та ставлення до праці, які б свідчили про можливість застосування до нього такого заохочувального заходу, як умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати ст. 81 КК України, звільнивши його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, вказуючи на те, що він став на шлях виправлення, належні позитивні висновки для себе зробив, чим також подає позитивний приклад й іншим засудженим.

Колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без його участі, оскільки згідно матеріалів провадження на даний час він відбуває покарання в Кропивницькій ВК № 6.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Так, згідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання, а саме виправлення засудженого.

З матеріалів клопотання на засудженого ОСОБА_8 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 05.05.2018 року, за час відбування покарання допустив 7 порушень встановленого порядку відбування покарання, за які притягався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав; в державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» перебуває з 05.05.2018 року - за час перебування в установі порушень, встановленого режиму утримання не допускав, заохочень не мав; з 05.09.2018 року відбував покарання в державній установі «Оріхівська виправна колонія (№ 88)» за час перебування в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, заохочень не мав; з 16.03.2022 року відбував покарання в державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6) за час відбування покарання допустив 7 порушень встановленого порядку відбування покарання, за які був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав; з 15.09.2022 року прибув до лікувального закладу при державній установі «Шепетівська виправна колонія (№98) за час перебування в установі порушень, встановленого режиму утримання не допускав, заохочень не мав; 18.11.2022 року повернувся до державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» під час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, заохочень не має; стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість, міру покарання призначену судом вважає не справедливою; намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідношень з персоналом установи; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує; підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості; після прибуття до установи засуджений не був працевлаштованим на виробництві установи; намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має; безвідповідально відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні; намагається допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт»; соціально-корисні зв`язки втрачені; відповідно до наказу від 29.04.2022 року №288/Аг засуджений ОСОБА_8 перебуває на обліку установи, як схильний до самогубства; відповідно до оцінки вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений має «середній рівень»; характеризується посередньо (а.п. 12).

З особової справи засудженого ОСОБА_8 вбачається, що на засіданні адміністративної комісії ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» розглядалося питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, де ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення (протокол № 11 від 02.06.2022, а.о.с. 85, Т.1 ч.ІІ).

Крім того, на засіданні адміністративної комісії ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення, де ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 11 від 02.06.2022, а.о.с. 95, Т.1 ч.ІІ).

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та покладених на засудженого обов`язків, а також чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Тобто, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пунктах 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Однак, клопотання засудженого ОСОБА_8 та матеріали особової справи останнього за № 468-Ш-22 не містять відомостей про те, що засуджений приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.

Відповідно до ч.1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Згідно наданої суду характеристики засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання сім разів порушував встановлений порядок відбування покарання, порушення виражались у порушенні розкладу дня та дисципліни строю, порушення форми одягу, вилучення металевої пластини загостреної з однієї сторони, відмова слідувати до адміністративної будівлі на дисциплінарну комісію, за що засуджений отримував попередження, догани, суворі догани 5 та 7 діб ДІЗО. Відомості про працевлаштування засудженого відсутні, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок засуджений не прагне, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, так як не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Така поведінка засудженого за більший проміжок відбування покарання не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.

При оцінці поведінки засудженого, треба виходити з того, що сумлінна поведінка, як передумова умовно-дострокового звільнення, - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо недостатності підстав вважати, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення і довів це своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не врахував, що він став на шлях виправлення, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не дають достатніх підстав для задоволення клопотання засудженого, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів своє виправлення, а тому потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4