Справа № 754/9459/21
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0001008 за звинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2ст.187 КК України, кожного

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжений ухвалою Деснянського районного суду м. Києва закінчується 24 червня 2022 року, по справі оголошується чергова перерва, а тому заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім цього вказав, що на даний час продовжують існувати ризики, які дають йому достатні підстави вважати, що обвинувачений спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджатиме кримінальному провадженню, а саме ухилятиметься від забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, може незаконно впливати на свідків, потерпілого .

Захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурор в своєму клопотанні не навів достатність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, за наявністю яких обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою. Заявив клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 також просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурор в своєму клопотанні не навів достатність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, за наявністю яких обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою. Заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Відповідно до ч. 1ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.1ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини(ст.8 КПК України).

Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст..177 КПК України. Зокрема, судом має бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до ч.5ст.9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Згідно вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними та абстрактними».

Відповідно до клопотання прокурора, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 планують переховуватись від суду, при цьому прокурор мотивуючи вказаний ризик обмежувався повторенням стандартного переліку підстав для тримання обвинувачених під вартою без мотивування у світлі конкретних обставин справи. Суд погоджується, що на самому початку продовження строку тримання під вартою, можливо, і було виправданий якийсь період, щоб органи обвинувачення здійснили перевірку та надали суду докази цього ризику. Однак з плином часу сама лише інформація, без будь-яких доказів на підтримку її правдивості, неодмінно стає дедалі менш важливою, якщо врахувати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечують свою спроможність переховуватись, посилаючись на наявність постійного місця проживання, уставлений спосіб життя, свій вік та стан здоров`я. Прокурор у своєму клопотанні не вказав, якісь інші обставини, які б дозволяли припустити, що в разі звільнення, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть переховуватись, а тому суд вважає, що наявність такої небезпеки не встановлено.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

У справі «Волосюк проти України» рішення від 12 березня 2009 року, Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Так само продовження строків тримання під вартою не може бути наслідком очікування покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, суд вважає що доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку останніх, на даний час не можна вважати належно обґрунтованими.

Суд звертає увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тримаються під вартою 1 рік 2 місці без судового рішення у справі. У справі суд тривалий час відкладає судовий розгляд за клопотанням сторони обвинувачення з мотивів необхідності забезпечення свідка та потерпілого у кримінальному провадженні.

При цьому,судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, що свідчить не тільки про зменшення, а і про те, що прокурором не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначених у його клопотанні.

З урахуванням вищевикладеного, обставин справи, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та приходить до переконання, що саме домашній арешт у певний період доби, як запобіжний захід, забезпечить швидке та повне проведення судового розгляду, а також виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_6 підлягає задоволенню. З цією метою суд вважає доцільним покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч.5ст.194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177- 178, 181, 182, 183, 184, 194, 196, 197, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печенга, Російська Федерація, з тримання під вартою на домашній арешт у визначений проміжок доби, яким заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 у період з 22:00 год. до 07:00 год. наступної доби залишати будинок АДРЕСА_1 , строком два місяці, тобто до 16 серпня 2022 року включно

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігів, з тримання під вартою на домашній арешт у визначений проміжок доби, яким заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 у період з 22:00 год. до 07:00 год. наступної доби залишати квартиру АДРЕСА_2 , строком два місяці, тобто до 16 серпня 2022 року включно

Покласти на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до прокуратури свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Звільнити обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з-під варти в залі суду, негайно.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання даної ухвали покласти на Печерське УПГУНП в м. Києві та Бородянське РВ УПГУНП в Київській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: