Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/584/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000742 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2022 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, утриманців не має, офіційно не працює, зареєстрованого місця проживання не має, тимчасово проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді обмеженням волі на строк до двох років; за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді обмеженням волі на строк до одного року; за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Згідно з ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. На підставі ч.5 ст.72 КК України, до строку позбавлення волі зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 05 травня 2020 року по день набрання законної сили даним вироком суду. Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинені за наступних обставин.
04 травня 2020 року приблизно о 22.55 год. ОСОБА_6 знаходився поряд із домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_6 раптово виник умисел на незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), а саме на проникнення до належного ОСОБА_9 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 без будь-якого дозволу ОСОБА_9 або інших осіб, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, всупереч волі законного володільця, шляхом відчинення вікна проник до вищевказаного будинку ОСОБА_9 , яка ним володіє на законних підставах. Пробувши у вказаному житловому будинку близько 15 хвилин, вчинивши незакінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_10 та спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження, ОСОБА_6 залишив вказане домоволодіння.
Також, 04 травня 2020 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_10 знаходився у житловому будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , де мав статеві зносини з ОСОБА_11 . В цей час до вказаного будинку проник колишній співмешканець ОСОБА_11 - ОСОБА_6 , який на ліжку в кімнаті будинку виявив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого на ґрунті ревнощів у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння його смерті. З метою реалізації даного умислу ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано, взявши зі столу в кухні будинку ніж, повернувся до кімнати будинку та, тримаючи ніж в правій руці, наніс ним ОСОБА_10 не менше п`яти ударів в область голови та грудної клітини. В цей час ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_6 намагається вбити його, відчинивши двері будинку вибіг на вулицю, внаслідок чого ОСОБА_6 не вчинив усіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді множинних ножових поранень грудної клітки зліва з проникненням в грудну клітину, гострого гемопневмоторексу зліва, колото-різаних ран в ділянці голови, геморогічного шоку 1 ступеню які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 48 від 19 червня 2020 року, відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Таким чином, ОСОБА_6 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме вбивства ОСОБА_10 , оскільки останній з місця вчинення злочину втік.
Крім того, 04 травня 2020 приблизно о 23.10 год. ОСОБА_6 знаходився в кімнаті житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та його колишньою співмешканкою ОСОБА_11 на ґрунті ревнощів виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 кулаками рук наніс не менше п`яти ударів в область голови та тулубу ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_11 , намагаючись убезпечити себе від нанесення тілесних ушкоджень, вибігла до подвір`я вказаного домоволодіння, проте ОСОБА_6 , наздогнавши ОСОБА_11 , наніс їй ще не менше п`яти ударів кулаками обох рук та ногами в область голови, тулубу та кінцівок. Після цього ОСОБА_6 , взявши до рук дерев`яну палицю, наніс нею не менше трьох ударів в область голови та тулубу ОСОБА_11 , яка в цей час намагалась прикриватись руками від ударів. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, забійних ран в ділянці голови, тулуба та кінцівок, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 43 від 19 червня 2020 року відносяться до категорії легких з короткостроковим розладом здоров`я.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України, а саме зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.05.2020 по день набрання вироком законної сили зрозрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, посилаючись на неналежні умови утримання в слідчому ізоляторі взятих під варту осіб. У решті вирок суду залишити без змін.

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкцій, передбачених ч.2 ст.125 та ст.123 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду кримінального провадження було з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_11 мала стосунки як з обвинуваченим ОСОБА_12 так і з потерпілим ОСОБА_10 . Обвинувачений тривалий час проживав з потерпілою, мав вільний доступ до приміщення де відбулись події 04.05.2020. Фактично потерпіла ОСОБА_11 спровокувала обвинуваченого на дії, що слугували підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням обставин справи, показів потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_12 про відсутність у нього наміру на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , захист вважає, що дії ОСОБА_12 підлягають перекваліфікації із ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ст.123 КК України.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу адвоката та апеляційну скаргу обвинуваченого в частині застосування до нього положення ч.5 ст.72 КК України,висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та захисника слід відмовити, з таких підстав.

Так, допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, та ч.2 ст.125 КК України, визнав повністю.
Вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, не визнав, вказав, що наміру на вчинення вбивства, тобто на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 не мав. Надав суду показання, відповідно до яких у вказаний в обвинувальному акті день та час проник до домоволодіння по АДРЕСА_2 , в якому раніше мешкав разом із ОСОБА_11 , і яке як йому відомо належить матері колишньої співмешканки ОСОБА_9 . В будинок він проник через відчинену хвіртку на кухні. Потрапивши до кухні будинку, в якому було вимкнене світло, почув, що в кімнаті хтось є. Зайшовши до кімнати, ввімкнув світло і побачив на ліжку ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , між якими відбувався статевий акт. Обурившись побаченим, вибіг на кухню, схопив ніж, і повернувся до кімнати, де перебували ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Останній став у захисну стійку, запропонував вирішити конфлікт бійкою, замахнувся рукою, мабуть хотів вибити ніж, на що він, захищаючись, вдарив ОСОБА_10 ножем. Після цього між ними відбулась бійка, подробиць якої він описати не може, яка тривала до того часу поки ОСОБА_10 не вибіг з будинку. Що стосується потерпілої ОСОБА_11 , то їй він дійсно наносив тілесні ушкодження як в будинку, так і на подвір`ї, куди остання намагалась від нього втікти. Удари наносив руками і ногами. Умислу на вбивство ОСОБА_10 він не мав, а лише хотів завдати йому фізичного болю, так як сам зазнав через цю ситуацію сильний душевний біль. Все сталося через ревнощі. Подробиць тих подій не пам`ятає, оскільки все відбувалось у стані сильного душевного хвилювання. Вважав, що стосунки з ОСОБА_11 ще можна відновити, неодноразово просив у неї вибачення. При цьому, обвинувачений також відзначив, що мав стосунки з ОСОБА_11 достатньо тривалий час, проживали разом. За час спільного проживання неодноразово сварились, він застосовував до неї фізичне насильство. Зрештою за ініціативою ОСОБА_11 стосунки розірвали, він виїхав з будинку, забрав свої речі, віддав ключі, але мав надію на поновлення стосунків. В скоєному вказує, що кається. Заявлені цивільні позови не визнав за виключенням позову щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 .
Потерпіла ОСОБА_9 надала суду показання, згідно з якими, вона є власником будинку за адресою АДРЕСА_2 , в який проник обвинувачений ОСОБА_6 . Обвинуваченого знає, їх познайомила її дочка ОСОБА_11 , яка з ним раніше проживала . Він від`їздив в зону АТО, потім повернувся до дочки, проживали разом у її будинку, а на Великдень 19 квітня 2020 року вони припинили стосунки. У них стався конфлікт, він побив ОСОБА_11 , вона його вигнала та переїхала до них (батьків). ОСОБА_6 забрав свої речі з будинку, намагався через неї поспілкуватися з ОСОБА_11 , оскільки та не брала слухавку. Прийшов до неї, вона набрала номер дочки, поговорили і обвинувачений пішов. На ранок дочка повідомила, що він її побив.
Потерпілий ОСОБА_10 надав суду показання відповідно до яких з 4 на 5 травня 2020 року він з ОСОБА_11 прийшли до будинку по АДРЕСА_2 , лягли спати, почули гуркіт на кухні, ввімкнулося світло. Потім до них зайшов ОСОБА_6 , він вскочив, став у стійку, сказав «Давай розбиратися», той відповів, що не бачить в цьому сенсу, вийшов на кухню, повернувся через декілька секунд з ножем і почав на нього нападати та різати ножем. Розпочалася бійка, обвинувачений бігав між ним та ОСОБА_11 , не давав вийти з будинку, завдавав в голову удари, різав ножем. Щось викрикував, погрожував вбивством. Вони боролися, падали, лилась кров, свідомості він не втрачав. ОСОБА_6 бив його, потім підбігав до ОСОБА_11 , бив її, потім повертався до нього і так неодноразово. Зрештою йому вдалося втекти від обвинуваченого, він зміг відчинити вхідні двері та вибігти на вулицю. Загалом ОСОБА_6 наніс йому 20-30 ударів ножем, скільки руками не рахував. Удари ножем були цілеспрямовані. У ОСОБА_11 був поріз на щоці, гематоми на обличчі. ОСОБА_6 був дуже агресивним. До будинку ОСОБА_6 зайшов не через вхідні двері, так як вони були зачинені з середини на ключ, а заліз через вікно. Знав, що ОСОБА_13 з обвинуваченим зустрічалася раніше та він її бив, а він просто з нею спілкувався. Коли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 припинили стосунки, він почав з останньою зустрічатися. Чув, що ОСОБА_11 неодноразово по телефону повідомляла ОСОБА_6 , що між ними стосунки припинені. До будинку, де жила ОСОБА_11 він в той день прийшов вперше.
Потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що з ОСОБА_6 підтримувала близькі стосунки з 2015 року. Проживали разом однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_2 , у будинку її матері. Він не працював, їх стосунки не ладилися, виганяла його. Повернувся жити до матері, мати померла, повернувся знову до неї. Бив її, погрожував, був дуже ревнивим, вона виганяла неодноразово його, а він знову приходив. Останнім часом жили з ним в різних кімнатах. Після того як побив її на Великдень в 2020 р., вигнала його, він забрав речі з будинку, віддав ключі і пішов. Вона переїхала до своїх батьків. Проживаючи у батьків, розпочала стосунки з ОСОБА_10 . А ОСОБА_6 переслідував її та погрожував. З 4 на 5 травня 2020 року обвинувачений неодноразово їй дзвонив та писав. Відповіла йому, що стосунки між ними розірвано і відновленню не підлягають. Вона з ОСОБА_10 відпочивала в той день у компанії, потім вирішили піти до неї додому на АДРЕСА_2 . Прийшли, займались сексом, почули шарудіння, ввімкнулося світло в коридорі (кухні), залетів ОСОБА_6 , застав їх зненацька. Вибіг на кухню за ножем, знову забіг та без попередження почав наносити удари ножем ОСОБА_10 . Вона на ліжку намагалася одягнутися, зателефонувати на «102», нічого не виходило. ОСОБА_6 повернувся від ОСОБА_10 до неї, стягнув з ліжка і вдарив в голову, потім душив, піднімав за голову, погрожував, кричав. Вона не чинила опору, не мала сил, була в шоці. Потім обвинувачений кинув її, знову побіг до ОСОБА_10 з ножем. Вона намагалася його зупинити, вмовляла. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 боролися. Останній був дуже агресивним. Вхідні двері до будинку були закриті на ключ з середини. При нанесенні ударів ОСОБА_6 кричав, що вб`є. ОСОБА_10 вдалося відчинити двері та вибігти на вулицю. Потім ОСОБА_6 витягнув її на двір, намагався вкинути в зливну яму, але там подвійне дно, він не знав. Вона вибралася, обвинувачений наздогнав її й продовжив бити по голові, в груди, кулаками, палицею, ногами. Потім залишив її, зайшов в дім, вона в цей час перескочила через паркан до сусідів, викликали «102». Коли приїхала поліція, його вже в будинку не було. Запаху алкоголю від ОСОБА_6 вона не відчувала. Раніше коли проживали з ОСОБА_6 , разом, він вже намагався перерізати їй горло, вона зверталася до поліції, але заяву на його вмовляння забрала. Наразі на обличчі залишилися шрами. До будинку ОСОБА_6 заліз через квартирку у вікні в коридорі (кухні).
Свідок ОСОБА_14 надала суду показання, згідно з якими весною, точної дати не пам`ятає, йшла з подругою ввечері (було темно) по вулиці і побачили чоловіка, який лежав в крові, впізнали в ньому ОСОБА_10 який повідомив, що це з ним зробив ОСОБА_15 , ще сказав, що там залишилася дівчина і він за неї хвилюється. Викликали швидку, потім вона поїхала з ним у лікарню так як були знайомі, перемотувала йому руку, була кров.
Також вина обвинуваченого підтверджується зібраними у справі доказами, в тому числі й дослідженими у судовому засіданні, матеріалами кримінального провадження, а саме:
- витягом з ЄРДР №10000375 від 05.05.2020, про внесення відомості про кримінальні правопорушення за ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України (т.3 а.с. 3);
- рапортами помічника чергового Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 05 травня 2020 року про надходження 04.05.2020 о 23:53 повідомлення зі служби «102» він невідомої особи про те, що в АДРЕСА_2 знаходиться чоловік з тілесними ушкодженнями, та надходження повідомлення від ОСОБА_11 про те, що за адресою АДРЕСА_2 , її побив та наніс поранення ножем співмешканець ОСОБА_6 (т.3 а.с.5, 65).
- протоколом огляду місця події від 05 травня 2020 року та фото таблицями до нього, з яких вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду вказаного домоволодіння, у кімнатах будинку АДРЕСА_3 виявлено буру речовину схожу на кров. У кімнаті №7 (кухні), а саме на підлозі, виявлено та вилучено лезо від ножа близько 10 см. Змив РБК вилучено з поверхні підлоги кім.№8 будинку та поверхні ганку будинку. Також вилучено контрольні змиви РБК (т.3 а.с.13-21).
- протоколами проведення слідчого експерименту від 17 червня 2020 року та відеозаписом до них за участю потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 , під час яких потерпілі показали та розповіли про обставини події, спричинення їм тілесних ушкоджень за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.с.22-27, 69 - 75);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05 травня 2020 року, під час якого у ОСОБА_6 виявлено та вилучено шорти зі слідами речовини бурого кольору (т.3 а.с. 50-51);
- постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання, з якої вбачається, що в рамках розслідування даного кримінального провадження були оглянуті: футболка синього кольору в розірваному стані із слідами речовини бурого кольору, лезо ножа із слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, вилучені 05 травня 2020 року в ході проведення огляду місця події території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; шорти із слідами речовини бурого кольору, вилучені в ході проведення особистого огляду ОСОБА_6 під час затримання в порядку ст.308 КПК України (т.3 а.с. 36).
- висновком експерта № 48 від 19.06.2020 відповідно якого у ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження у вигляді множинних ножових поранень грудної клітки зліва з проникненням в грудну клітину. Гострий гемо пневмоторакс зліва. Колото-різані рани в ділянці голови. Геморологічний шок Іст. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися в один час від дії предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, яким міг бути ніж, та не менше як від 5-ти травматичних впливів, могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині постанови, та згідно правил проведення судово-медичних експертиз, за тяжкістю відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент утворення. Враховуючи локалізацію колото - різаних ран на тілі, найбільш вірогідне взаємне розташування нападаючого та потерпілого під час спричинення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя чи близько до такого (т.3 а.с.36-39);
- додатковою судово медичною експертизою до висновку експерта №48 від 19.06.2020 відповідно якої тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран на тілі ОСОБА_10 (висновок експерта №48 від 19 червня 2020 року) могли утворитися в строк та при обставинах, на які указував потерпілий під час проведення слідчого експерименту (т.3 а.с. 42).
- висновком експерта №46 від 08.05.2020 відповідно якого при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень таких як садна, синці, рани не виявлено (т.3 а.с.43-44).
- висновком експерта №343 від 15.05.2020 відповідно якого кров потерпілого ОСОБА_10 належить до групи 0аВ за ізосерелогічною системою (т.3 а.с. 48-49).
- висновком експерта №346 від 22.05.2020 відповідно якого на двох марлевих тампонах-змивах з ганку будинку (об`єкт 1) і з підлоги кімнати з місця події (об`єкт 2) знайдено сліди крові людини. Кров в даних об`єктах може походити від особи (осіб) групи 0аВ і може належати потерпілому ОСОБА_10 (т.3 а.с.50-52);
- висновком експерта №345 від 02.06.2020 відповідно якого на шортах підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкти №№1-5) знайдено кров людини, та при визначені групової належності цієї крові за системою АВ0 виявлено лише антиген Н, що передбачає групу 0аВ. Таким чином отримані результати свідчать про те, що кров у об`єктах №№1-5 може походити від потерпілого ОСОБА_10 (т.3 а.с. 53-55);
- висновком експерта №344 від 02.06.2020 відповідно якого на футболці синього кольору, вилученій при огляді місця події знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 (т.3 а.с. 56-58);
- висновком експерта №43 від 19.06.2020 відповідно якого у ОСОБА_11 мались тілесні ушкодження у вигляді синців та садин, забійних ран в ділянці голови, тулуба, кінцівок які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, та не менше як від 20-ти травматичних впливів, могли утворитися в один час, в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині постанови, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (т.3 а.с.66-68);
- копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2016, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.10.2016, які підтверджують право власності ОСОБА_9 на будинок АДРЕСА_2 .
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №241 від 09 червня 2020 року, ОСОБА_6 під час інкримінованого правопорушення з урахуванням рівня розумовго розвитку та індивідуально психологічних особливостей розумів характер, факт, зміст своїх дій, керував ними та в подальшому може давати покази органу досудового слідства. Під час досліджуваної ситуації інкримінованого правопорушення в стані фізіологічного афекту не знаходився, але знаходився в стані стресу, емоційного збудження, що має причинно-наслідковий зв`язок з інформацією про зраду співмешканки (а.с. 59-62).
Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, і суду не знайшов підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість і достатність. Зазначені докази не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, в своїй сукупності викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого, і були взяті судом до уваги при ухваленні судового рішення.
Належність та допустимість письмових доказів у судовому засіданні не спростовано, докази сторони обвинувачення були у встановленому порядку відкриті. Вимоги ст.ст. 92, 93 КПК виконано, а тому були правильно оцінені судом в порядку ст. 94 КПК та покладені в основу вироку.
Показання обвинуваченого щодо обставин та механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , в цілому співпадають з показаннями потерпілого.
Також суд надав належної оцінки доводам сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, а також і на ст.116 КК України, про що мотивував у вироку суду.
Аналізуючи та оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також за ч.2 ст.125, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що вчинені ним кримінальні правопорушення відносяться до категорії проступку та особливо тяжкого злочину.

Як особа обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, офіційно не працює, утриманців не має, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи тяжкість скоєних ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання і можливості застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75 КК України суд не вбачив.
Отже суд призначив обвинуваченому покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50, 65-67 КК України, що також не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та яке є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нового злочину.
Доводи сторони захисту та обвинуваченого про необхідність перекваліфікації його дій з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ст.123 КК України, як умисне тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не знаходять свого підтвердження дослідженими доказами.
Так стан сильного душевного хвилювання визначається п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 № 2 як емоційний стан винного, який значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними . У психологічній науці цей стан іменується фізіологічним афектом і розглядається як надзвичайно сильний, особливо виражений, короткочасний емоційний стан, що бурхливо протікає, пов`язаний із кардинальною зміною важливих для суб`єкта життєвих обставин, супроводжуваний різко вираженими психофізіологічними проявами та змінами, що дає непідлеглу свідомому вольовому контролю розрядку в дії. Іншими словами, він виводить психіку людини зі звичайного стану, гальмує свідому інтелектуальну діяльність, до певної міри порушує виборчий момент у мотивації поведінки, утрудняє самоконтроль, позбавляє людину можливості твердо й усебічно зважити наслідки своєї поведінки. У стані афекту здатність усвідомлювати фактичний характер і суспільну небезпеку своїх дій, а також керувати ними значною мірою знижена, що є однією з підстав для визнання здійсненого в такому стані злочину менш суспільно небезпечним, чим злочин, здійснений у спокійному стані психіки.
Відповідно ст. 123 КК України передбачена відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Суд першої інстанції у оскаржуваному вироку вірно відмітив про те, що в ході судового розгляду не було встановлено факту жорстокого поводження, або такого, що принижує честь і гідність обвинуваченого, тим більше систематичного характеру, зі сторони потерпілих, в правовому значенні цих термінів. При цьому, суд врахував конкретні обставини справи, передумови вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, взаємовідносини учасників справи до вказаних подій, привід, через який ОСОБА_6 вчинив відповідні кримінальні правопорушення, а також зважив на суб`єктивне сприйняття винним відповідних обставин.
Як було з`ясовано в ході судового розгляду, стосунки між обвинуваченим і потерпілою ОСОБА_11 були припинені, хоч обвинувачений і мав надію на їх поновлення. Таким чином потерпіла ОСОБА_11 мала право влаштовувати особисте життя на власний розсуд. Тож ситуація, що відбулась між учасниками конфлікту, поведінка потерпілих, які усамітнилась і ніяким чином не провокували обвинуваченого на створення для нього психотравмуючої ситуації, з боку стороннього спостерігача, не може сприйматись як така, що якимось чином могла принизити гідність обвинуваченого. Водночас, наміри обвинуваченого, який незаконно проник до чужого домоволодіння, враховуючи спосіб такого проникнення і час доби, явно були розраховані на те, щоб зненацька застати потерпілих й влаштувати над ними розправу, що вказує на те, що обвинувачений мав заздалегідь задуманий певним чином план, що виключає афективність його дій.
Разом з цим, судом встановлено, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №241 від 09 червня 2020 року, досліджуваний ОСОБА_6 під час інкримінованого правопорушення з урахуванням рівня розумового розвитку та індивідуально психологічних особливостей розумів характер, факт, зміст своїх дій, керував ними та в подальшому може давати покази органу досудового слідства. Під час досліджуваної ситуації інкримінованого правопорушення досліджуваний ОСОБА_6 , в стані фізіологічного афекту не знаходився.
Враховуючи зазначене апеляційний суд дійшов переконливого висновку про безпідставність тверджень обвинуваченого та його захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ст. 123 КК України.
Також не заслуговують уваги вимоги обвинуваченого та його захисника про необхідність застосування до ОСОБА_6 положень ч.5 ст.72 КК України, а саме зарахування обвинуваченому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.05.2020 по день набрання вироком законної сили зрозрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Так обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення 04.05.2020, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, а тому вказаний засудженим період, не підлягає зарахуванню за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційних скаргах не наведено, а тому апеляційний суд вважає необхідним вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4