Справа № 161/622/23 Провадження №11-сс/802/34/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

власник майна - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2023 року (кримінальне провадження №0000341),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2023 року задоволено клопотання СГ СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна, зокрема земельної ділянки, об`єкту житлової нерухомості, які на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_6 .

Арешт накладено на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське; об`єкт житлової нерухомості квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено відчуження, розпорядження майном, на яке накладено арешт.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000341 від 16.12.2022 за ч.3 ст.201-2 КК України, в якому 10.01.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вказаному злочині.

Слідчий суддя встановив, що підозрюваному ОСОБА_6 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на праві приватної власності належать: земельна ділянка кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське; об`єкт житлової нерухомості квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, слідчий суддя встановив, що наданими до клопотання доказами підтверджується наявність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст.131 КПК України та слідчим доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погодившись із оскарженою ухвалою слідчого судді, захисник оскаржує її, як таку, що постановлена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. В апеляційній скарзі захисник зазначає, що на момент розгляду клопотання слідчого про арешт майна об`єкт житлової нерухомості квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , вже не перебувала у власності ОСОБА_6 та судом не враховано розумність та співрозмірність арешту квартири, як єдиного місця проживання сім`ї ОСОБА_6 . Звертає також увагу, що квартира та земельна ділянка набуті ОСОБА_6 за час шлюбу з ОСОБА_10 , тобто майно на яке накладено арешт оскарженою ухвалою слідчого судді є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім цього, звертає увагу колегії апеляційного суду на те, що ОСОБА_6 належить не вся, а лише земельної ділянки кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське. Таким чином, на переконання захисника, висновки слідчого судді про належність на праві приватної власності ОСОБА_6 земельної ділянки та квартири не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені клопотання про арешт майна на земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське; квартиру загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку захисника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з таких міркувань.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги представника власника майна, колегія суддів доходить наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000341 від 16.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

В клопотанні вказано, що у власності підозрюваного ОСОБА_6 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта перебуває земельна ділянка кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське; квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Метою арешту слідчий зазначив забезпечення конфіскації майна як виду покарання, підставою арешту - наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити ОСОБА_6 покарання у виді конфіскації майна у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а необхідність арешту обґрунтована ризиком його відчуження з метою приховання та уникнення конфіскації.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про арешт майна було задоволено. Накладено арешт на: земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське; квартиру загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів провадження наданих слідчому судді, зазначені у клопотанні слідчого обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів можна визначити, що підозра яка йому повідомлена є достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Проте, колегія суддів вважає, що накладення арешту на земельну ділянку, яка є спільною частковою власністю, та не перебуває лише у власності підозрюваного не відповідатиме положенням ч.5 ст.170 КПК України щодо можливості накладання арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання саме підозрюваного.

На думку колегії суддів, слідчий суддя не взявши до уваги наявні в матеріалах кримінального провадження відомості дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с. Шахтарське, всупереч, що вказане майно належить підозрюваному ОСОБА_6 лише в розмірі приватної спільної часткової власності.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням поданих слідчим документів і даних на момент розгляду клопотання слідчим суддею було необґрунтовано прийнято рішення про арешт зазначеного майна підозрюваного, а саме земельної ділянки з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо передчасного накладення арешту на квартиру загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , під час апеляційного перегляду встановлено наступне.

Враховуючи наявну в матеріалах кримінального провадження Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якої об`єкт нерухомого майна квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 29.12.2022 перебувала у власності ОСОБА_6 .

До апеляційної скарги стороною захисту долучено копії документів, які свідчать, що на момент розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна, квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , вже не перебувала у власності ОСОБА_6 .

Зокрема, на підтвердження аргументів апеляційної скарги в цій частині, стороною захисту долучено копію договору дарування квартири від 11.01.2023, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно яких квартира загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_11 .

Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 відчужив квартиру загальною площею 57 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .11.01.2023, тобто одночасно з внесенням клопотання слідчого про арешт майна, тому зазначене слідчий суддя не міг взяти до уваги.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не в повній мірі надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття законного рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, за яке законом передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а також відповідно до матеріалів кримінального провадження підозрюваний на момент розгляду клопотання слідчого про арешт майна не був власником квартири, а земельна ділянка належить йому в розмірі приватної спільної часткової власності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що має місце порушення права власників цього майна, які не є підозрюваними у відповідності до матеріалів кримінального провадження, не притягуються до відповідальності в даному кримінальному провадженні.

Безпідставний арешт майна, яке не перебуває у власності підозрюваного, не враховує розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та призводить до негативних наслідків арешту майна.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв не у спосіб і не у межах діючого законодавства, арешт застосував всупереч засадам розумності та співмірності, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відтак відповідно до положень ч. 1 ст. 409 КПК ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 407 КПК за результатами апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід задовольнити частково, наклавши арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майном, а саме земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с.Шахтарське,в розмірі приватної спільної часткової власності.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2023 року про накладення арешту на майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СГ СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000341 від 16.12.2022 шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

-земельну ділянку кадастровий номер :15:003:0009 площею (га) 0.1552 за адресою: Волинська область, Іваничівський район с.Шахтарське, в розмірі приватної спільної часткової власності;

У решті вимог клопотання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: