Справа №295/9943/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2023 року м. Житомир

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне №0001000 від 13.06.2021, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Києва, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участі учасників судового засідання:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

13.06.2021 приблизно о 03 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 разом із невстановленою слідством особою чоловічої статті перебували поблизу буд. №96 по вул. І.Мазепи в м. Житомирі, де помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_6 , який лежав на лавці.

В цей день, час місці та за вказаних обставин у ОСОБА_3 та невстановленої слідством особи чоловічої статі виник раптовий спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення будь-якого цінного майна, яке належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа чоловічої статті, підійшли до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 забрав рюкзак потерпілого. Вони відійшли в сторону на декілька метрів та оглянули вміст рюкзака. Не побачивши нічого цінного, вони повернулись до потерпілого та ОСОБА_3 став оглядати вміст кишень потерпілого, від чого останній прокинувся та почав втікати. Невстановлена слідством особа чоловічої статі наздогнала ОСОБА_6 , поставила підніжку, від чого потерпілий ОСОБА_6 впав, а невстановлена особа чоловічої статі став наносити удари кулаком руки в обличчя ОСОБА_6 . В цей час ОСОБА_3 оглянув та із кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_6 , викрав гаманець із банківськими картками та паспорт на його ім`я, в якому знаходились грошові кошти у сумі 1200 гривень. Після чого ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа чоловічої статті, утримуючи викрадене майно при собі місце вчинення злочину залишили та в подальшому розпорядилися викраденим на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 1200 гривень, а невстановлена слідством особа, при цьому, заподіяла ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця у виличній ділянці зліва, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

2.Частина статті КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

3.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 за пред`явленим обвинуваченням винним себе визнав частково, суду пояснив, що вночі 13.06.2021 зустрівся зі знайомим ОСОБА_7 (прізвище та контактні дані його не відомі) в м. Житомирі біля магазину «Рукавичка» та домовились піти в двір магазину «Вікторія», що знаходиться на вул. Східній, 60. По дорозі поблизу буд.№96 по вул. І. Мазепи в м. Житомирі побачили чоловіка приблизно 45 років, який спав біля під`їзду на лавці. Ніякого умислу не мали, підійшли і побачили, що його голова лежить на портфелі (рюкзаку). Коли побачили рюкзак, тоді вони, не домовляючись, разом вирішили вкрасти будь-що у потерпілого. Підійшли до нього та ОСОБА_3 витяг рюкзак з-під голови і відійшли в сторону приблизно на 10 метрів, подивились його вміст. Там були шкарпетки, батончики, шампуні, шнурки, консервні банки та багато іншого, але нічого цінного не було.

Тоді вони повернулись до потерпілого подивитись, чи немає в нього грошей. ОСОБА_3 почав мацати по кишенях потерпілого і він прокинувся та почав втікати. Він встиг відбігти приблизно на 15-20 метрів. ОСОБА_7 почав доганяти, а він залишився біля лавки на декілька секунд, а потім побіг за ними. ОСОБА_7 поставив підніжку і потерпілий впав на землю. Потім ОСОБА_7 вдарив його декілька раз кулаками по обличчю і по тілу. ОСОБА_3 в цей час удари не наносив, а оглядав кишені потерпілого. Дістав з середнього карману куртки потерпілого гаманець і паспорт, і, не оглядаючи, поклав в свою кишеню.

Потім вони забігли у під`їзд, детально роздивились вміст рюкзака, де нічого цінного не побачили та гаманця, в якому було 1200 грн. Суму грошей поділили між собою - кожному по 600 грн. Вийшовши з під`їзду, побачили неподалік поліцію на машині і, не домовляючись, почали втікати врізнобіч. По дорозі ОСОБА_3 викинув рюкзак та паспорт, забіг у двір, перестрибнув через паркан, там викинув гаманець, сховався і сидів. Хвилин через 20-30, коли вийшов подивитись, чи нікого немає, до нього підійшов правоохоронець, впізнав його, і сказав, щоб він перелазив через паркан назад. Він опір не чинив, переліз, а потім його затримали. Після чого на відстані близько 10 метрів від паркану знайшли паспорт. При затриманні повідомив правоохоронцям неправду щодо власного ПІБ, оскільки перебував у розшуку. На даний час шкодує та розкаюється, хотів відшкодувати потерпілому завдану шкоду, але той на контакт не виходить.

Таким чином обвинувачений не визнавши частково фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, свою вину у вчиненні відкритого викрадення майна, за попередньою змовою групою визнав повністю.

Аналогічні пояснення він надав і під час слідчого експерименту, в ході якого показував місця, де лежав потерпілий, куди відбіг, де викинув частину викраденого майна потерпілого.

Його вина за обставин, встановлених судом, повністю знайшла своє підтвердження дослідженими доказами.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що є інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції. Влітку 2021 він ніс службу з напарником ОСОБА_10 . Отримали виклик на службовий планшет. Приїхавши за відповідною адресою побачили заявника - чоловіка приблизно 40 років. Він повідомив, що 2 чоловіків відкрито викрали його портфель. Далі вони обстежували прилеглу територію разом с заявником. Заявник вказав на цих осіб в районі перехрещення вул. Князів Острозьких та вул. Київської. Вказані чоловіки, побачивши поліцейських почали тікати. Тоді він вийшов з автомобіля і почав наздоганяти одного, а колега із заявником на службовому автомобілі за іншим. Їм не вдалось наздогнати їх, вони втекли в різні напрямки. Він побіг за обвинуваченим і через 10 хвилин виявив його, коли той сидів біля котельні серед 2-3 безхатченків. Підійшовши ближче, він спитав обвинуваченого, що він там робить, той сказав, що живе, але поліцейський не повірив та віддав наказ підійти до нього. Потім він його затримав. Обвинувачений представився не своїм ім`ям, він це зрозумів, оскільки в базі даних така особа не значилась. Вирішив провести поверхневу перевірку, в ході якої у обвинуваченого виявлено телефон, гроші. Коли приїхав потерпілий, він впізнав свої речі: шнурки, зарядний пристрій для телефону, навушники. Потерпілий також впізнав у затриманому одного зі своїх нападників.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що в 2021 році вночі був на патрулюванні разом із напарником і отримали виклик, що в дворі будинку біля перехрестя вул. І.Мазепи - Київська невідомі заволоділи речами: гроші і рюкзак потерпілого.

По прибуттю на місце події до них підійшов чоловік приблизно 40 років і пояснив, що він приїхав до м. Житомир з особистих потреб і не мав, де переночувати, а тому в нічний час був на лавці біля першого під`їзду будинку Івана Мазепи , 95. До нього підійшли 2 невідомих чоловіків, які шарпали одяг, викрали рюкзак.

В дворі по вул. Київська, 73 помітили двох невідомих громадян, які йшли з двору будинку до проїзної частини, а побачивши автомобіль патрульної поліції, почали втікати. Втікаючи вони розділились. А тому вони також розділились. Напарник одного з них затримав, а він з потерпілим побігли за другим, але не наздогнали. Коли вони підійшли, потерпілий впізнав у затриманому одного з нападників. Той, кого затримали, повідомив, що вони з другим чоловіком кошти потерпілого розділили, а гаманець та рюкзак викинули. В рюкзаку були особисті речі та продукти харчування.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що в червні 2021року близько 3-4 ранку він їхав по вул. Київській. На перехресті з вул. Мануїльською на дорогу вибіг раніше незнайомий чоловік приблизно 40-45 років, зростом 170-172 см. У нього було підпухле око, губа зліва розбита, штанина розірвана, брудна спина на куртці. Він зупинив його автомобіль і молив, щоб свідок його забрав, оскільки поруч в дворі на нього напали 2-3 невідомих, побили та пограбували, забравши паспорт, гроші, посвідчення внутрішньо переміщеної особи. Він показав те місце, потім вони повернулись в машину та свідок зі свого телефону викликав поліцію та все їм розказав, оскільки потерпілий нервував, не міг нормально пояснити.

Крім того, вина ОСОБА_3 підтверджується дослідженими письмовими доказами.

Так, згідно витягу з ЄРДР 13.06.2021 на підставі заяви потерпілого та рапорту про телефонний дзвінок в службу 102 внесено відомості до вказаного реєстру по факту викрадення двома невідомими особами майна ОСОБА_6 та нанесення йому тілесних ушкоджень.

13.06.2021 прийнято заяву потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення, в якій він повідомив, що 13.06.2021 близько 03.10 двоє невідомих осіб, перебуваючи по вул. І.Мазепи, відкрито викрали майно, належне ОСОБА_6 та спричинили тілесні ушкодження.

Протоколом огляду місця події від 13.06.2021, зафіксовано те, що місцем події є відкрита ділянка місцевості, розташована на відстані 7 метрів від рогу будинку № 75 по вул. Київська в м. Житомирі та на відстані 10 метрів від рогу будинку № 73 по вул. Київській в м. Житомирі . При огляді вищевказаної ділянки місцевості виявлено рюкзак, гаманець із банківськими картками, паспорт на ім`я ОСОБА_6 та інші особисті речі потерпілого.

Вказані предмети в подальшому були оглянуті, що зафіксовано у протоколі огляду предметів від 13.06.2021 та постановою від 13.06.2021 визнані речовими доказами та відповідно до розписки були повернуті потерпілому.

В судовому засіданні суд відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 97 КПК України визнав неможливим допит потерпілого, оскільки він не прибував на виклик до суду, за адресою, вказаною на досудовому слідстві, не проживає, а його місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку. У зв`язку із цим суд також визнав неможливим дослідження повернутих йому речових доказів. Однак вказане не призвело до істотного порушення прав і свобод обвинуваченого. Так, згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 викрав належний ОСОБА_6 рюкзак з речами, які матеріальної цінності для нього не становлять. Дана обставина підтверджується вказаними протоколами огляду місця події, огляду предметів та поясненнями обвинуваченого.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.06.2021, ілюстративної таблиці до нього та постанови про уточнення анкетних даних ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка відкрито викрала у ОСОБА_6 майно.

Відеозаписом з камер патрульної поліції та протоколом його огляду від 26.07.2021 підтверджуються обставини затримання ОСОБА_3 свідком ОСОБА_10 .

Підчас слідчого експерименту від 14.06.2021 ОСОБА_6 розказав та показав локалізацію та спосіб нанесення йому тілесних ушкоджень під час відкритого викрадення майна. При цьому в судове засідання не з`явився, свої покази не підтвердив, а тому суд їх не покладає в основу вироку.

Згідно висновку експерта № 1170 від 28.07.2021 у ОСОБА_6 виявлено синець в виличній ділянці зліва, який утворився від дії твердого тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак, тощо, не виключно в термін та за обставин, вказаних потерпілим в протоколі слідчого експерименту, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Захисник стверджував, що вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб не доведено, вважав, що злочин вчинено групою осіб без попередньої змови.

Доктрина кримінального права та практика Верховного Суду, зокрема постанова від 10.12.2020 в справі № 464/710/18, виходить з того, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети. ОСОБА_3 разом із невстановленою слідством особою, не обговорюючи свою домовленість, за мовчазної згоди вирішили разом вчинити кримінальне правопорушення, діяли спільно, цілеспрямовано та узгоджено. А тому доводи захисника суд відхиляє, вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб повністю доведене стороною обвинувачення.

Покази обвинуваченого свідчать не про невизнання ним вини за пред`явленою кваліфікацією, а про нерозуміння юридичних нюансів кваліфікації злочинів. Обвинувачений в судовому засіданні неодноразово стверджував, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнає повністю.

Зібрані докази у сукупності свідчать про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину в частині вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

4. Мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою

Згідно пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення коли він із невстановленою особою помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_6 , він сидів на лавці. Потім ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа чоловічої статті, підійшли до ОСОБА_6 та з метою подолання його волі до опору, схопили останнього під руки, таким чином піднявши його із лавки, після чого невстановлена слідством особа чоловічої статті нанесла декілька ударів кулаком руки в область обличчя ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 в цей час оглянув та із кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_6 , викрав гаманець із банківськими картками та паспорт на його ім`я, в якому знаходились грошові кошти у сумі 1480 гривень. В подальшому ОСОБА_3 наніс ще декілька ударів кулаком руки в область обличчя ОСОБА_6 та із лавки викрав належний йому рюкзак з речами. Після чого ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа чоловічої статті, утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишили.

Досліджені докази свідчать про те, що обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені згідно версії, викладеній в показаннях потерпілого. Оскільки аналогічні покази давав потерпілий під час слідчого експерименту.

Разом з тим потерпілий ОСОБА_6 до суду за весь час судового розгляду кримінального провадження жодного разу не прибув, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю. Прийняті заходи з його розшуку (судові виклики, накладення штрафів, доручення про встановлення місця знаходження) не дали позитивного результату.

А тому на підставі п.3 ч.3 ст. 97 КПК України суд визнав неможливим допит потерпілого, оскільки він не прибуває на виклик до суду, а його місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 3.03.2011 наголошується, що за загальним правилом п.1 і п. 3«d» ст. 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Вирок не може ґрунтуватись виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити (рішення від 27.01.2009 у справі «A. L. проти Фінляндії»).

Пред`явлене обвинувачення суперечить показам обвинуваченого в частині, де обвинувачений стверджував, що потерпілий не сидів, а лежав на лавці, коли вони його побачили; що він з ОСОБА_7 не брали потерпілого під руки і не піднімали з лавки; що ОСОБА_3 не бив потерпілого; і що вони викрали 1200 грн, а не 1480 грн.

Інші докази на підтвердження зазначених в обвинувальному акті обставин, суду не надані і в судовому засіданні не здобуті. Суд відхиляє доводи прокурора про те, що пояснення потерпілого про нанесення ОСОБА_3 вдарів потерпілому підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_10 , оскільки останній не надав пояснень про те, хто наносив удари потерпілому, а потерпілий судом не допитувався, його покази, надані під час слідчого експерименту, суд не приймає до уваги з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 (провадження № 51-4690км19), де суд зазначив, що суд може визнати належним доказом протокол допиту свідка або потерпілого, якщо 1) під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення доведено поважні причини неявки головного свідка у судове засідання; 2) протокол допиту свідка оголошено та долучено до матеріалів кримінального провадження безпосередньо в судовому засіданні; 3) сторона захисту не була позбавлена можливості заперечувати показання, які відображені у протоколі, надавши суду відповідні докази; 4) показання свідка (протокол допиту) не були єдиним доказом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Оскільки причини неявки потерпілого в судове засідання не були встановлені, а певні обставини вчинення кримінального правопорушення органом обвинувачення встановлені лише на підставі пояснень потерпілого, то суд оцінює обставини справи на користь обвинуваченого згідно його показів. При цьому суд змінює обвинувачення в частині викладення фактичних обставин справи згідно версії обвинуваченого.

Також суд визнає необґрунтованим обвинувачення в частині вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення повторно, оскільки на момент вчинення злочину він був не судимий за аналогічний злочин.

5. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та мотиви призначення покарання

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, не одружений, дітей немає, постійно змінює місця проживання, під час вчинення кримінального правопорушення перебував у розшуку.

Суд виходить з того, що санкція частини 2 статті 186 КК України не передбачає іншого виду покарання окрім позбавлення волі, а тому застосовує до обвинуваченого покарання в мінімальних межах санкції частини статті.

З врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного, існує високий ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а тому суд вважає неможливим застосувати звільнення від відбування покарання.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати відсутні. Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили необхідно продовжити з врахуванням продовження існування ризику ухилення від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 13.06.2021 по день набрання вироком законної сили в строк покарання день за день.

Речові докази:

-Особисті речі потерпілого, що повернуті йому, - залишити у потерпілого,

-ДВД-диск, що зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту проголошення вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1