Справа № 953/6776/22
н/п 1-кс/953/2135/23
"22" березня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
власника майна підозрюваного ОСОБА_3 ,
представників власника майна захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
- транспортний засіб Opel Vivaro з номером кузова НОМЕР_1 та з державним номерним знаком НОМЕР_2 ;
- причіп UMS BOAT 8902.3601 з номером шасі НОМЕР_3 ;
- будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Арештоване майно просила передати в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в порядку та на умовах, визначених ст.ст. 19, 21, 21-1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
У ході досудового розслідування встановлено, що у громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , депутата Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, який перебував на території тимчасово окупованого з 24 лютого 2022 року Куп`янського району Харківської області, у невстановлений досудовим розслідуванням час виник злочинний умисел, спрямований на передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Так, ОСОБА_3 у період з травня по серпень 2022 року, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та свідомо, перебуваючи на території Куп`янського району Харківської області, на постійній основі добровільно надавав представникам збройних формувань держави-агресора РФ, зокрема: м`ясо худоби, яка вирощувалась на території належного останньому СТОВ «Мрія», пальне, приміщення СТОВ «Мрія», які використовувалися для ремонту та розміщення військової техніки держави-агресора та інше, чим здійснив передачу їм матеріальних ресурсів взамін на отримання дозволу на проведення посівної кампанії та збору урожаю.
Надалі, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період березня-травня 2022 року, перебуваючи на території с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області, на підставі отриманого напередодні усного дозволу від представників збройних формувань держави-агресора РФ та окупаційної адміністрації Куп`янського району, де в період окупації постійно відвідував наради з представниками окупаційної влади, надав вказівку працівникам своїх підприємств здійснити засів земель сільськогосподарського призначення сільськогосподарськими культурами.
Так, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи на території с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області, в період липень-вересень 2022 року, ОСОБА_3 , діючи свідомо, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора надав вказівку працівникам очолюваних ним підприємств здійснити збір сільськогосподарських культур з полів задля їх часткової подальшої передачі представникам РФ, а іншої частини для продажу на території РФ, з подальшим наданням окупаційній адміністрації частини грошових коштів, отриманих від продажу пшениці.
Також у період березень-вересень 2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи на території Куп`янського району Харківської області, реалізуючи свій злочинний умисел, налагодивши стійкі робочі та ідеологічні зв`язки з представниками місцевої окупаційної адміністрації та збройними формуваннями держави-агресора, заручившись їх довірою та підтримкою, отримував від так званої «Военной гражданской администрации Харьковской области» дизельне паливо для заправки сільськогосподарської техніки з метою посіву та збору врожаю.
Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 22 серпня 2022 року ОСОБА_3 прибув до місця дислокації податкового органу окупаційної адміністрації - т.зв. «Налоговой службы Харьковской области», де, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, подав заяву про взяття на податковий облік юридичної особи та здійснення перереєстрації СТОВ «Мрія» відповідно до вимог російського законодавства, у результаті чого вказане підприємство отримало зобов`язання щодо сплати податку на прибуток у казну держави-агресора РФ та створених нею окупаційних органів, а також можливість продовжувати провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.
Крім того, орган досудового розслідуванням встановив, що ОСОБА_3 , будучи депутатом Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням, перебуваючи на території тимчасово окупованого Куп`янського району Харківської області, у період часу з травня по вересень 2022 року з метою підтримки військовослужбовців РФ у веденні підривної діяльності проти України надавав належні СТОВ «Мрія» у с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області, власником якого є ОСОБА_3 , приміщення для ремонту військової техніки та паливо для її заправки.
У ході подальшого досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, впродовж серпня-вересня 2022 року розмістив у приміщенні СТОВ «Мрія» у с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області танк держави-агресора, який вів активні бойові дії по позиціях військовослужбовців ЗС України.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 111-1 КК України як передача матеріальних ресурсів незаконним збройним воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора, а також провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 111-2 КК України як допомога державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: добровільного збору, підготовки і передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.
З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 є одним із засновників СТОВ «Мрія» (код 30739270) та кінцевим бенефіціарним власником, 82% частки статутного капіталу та права голосу, тип бенефіціарного володіння: прямий вирішальний вплив) та єдиним засновником СФГ «Вікторія» (код 20165269), кінцевим бенефіціарним власником, 100% частки статутного капіталу та права голосу, тип бенефіціарного володіння: прямий вирішальний вплив).
Прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , будучи фактичним власником та керівником СТОВ «Мрія» та СФГ «Вікторія», використовував вказані підприємства та наявне майно підприємств у своїй злочинній діяльності.
Постановою від 20 листопада 2022 року корпоративні права ОСОБА_3 у статутному капіталі СТОВ «Мрія» (код 3073970) та у статутному капіталі СФГ «Вікторія» (код 20165269) визнані речовими доказами.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2022 року накладений арешт на корпоративні права ОСОБА_3 у статутному капіталі СТОВ «Мрія» (код 3073970) та у статутному капіталі СФГ «Вікторія» (код 20165269) із забороною розпорядження ними будь-яким особам.
Крім того ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2022 року накладений арешт на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження майном, а саме:
- транспортний засіб Opel Vivaro з номером кузова НОМЕР_1 та з державним номерним знаком НОМЕР_2 ;
- причіп UMS BOAT 8902.3601 з номером шасі НОМЕР_3 ;
- будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що корпоративні права ОСОБА_3 у статутних капіталах СТОВ «Мрія» та СФГ «Вікторія» відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки підтверджують пов`язаність вказаних підприємств з РФ, а саме їх приналежність кінцевому беніфіціарному власнику ОСОБА_3 , який може використовувати їх для схиляння службових осіб зазначених підприємств до вчинення кримінальних правопорушень, а також є об`єктами кримінально-протиправних дій.
Крім того, діяльність засновників та службових осіб вищезазначених підприємств на цей час може бути спрямована на заподіяння шкоди економічній безпеці України, фінансування дій з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади.
Прокурор зазначає, що доцільність накладення арешту також полягає у тому, що ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 4 ст. 111-1 КК України, санкціями яких передбачена конфіскація майна, тому у разі визнання останнього винним йому може бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна.
З метою забезпечення збереження зазначеного у клопотанні майна та корпоративних прав підозрюваного ОСОБА_3 , збереження його економічної вартості, а також запобігання пошкодження, псування, знищення або перетворення вказаного майна, у органу досудового розслідування виникла необхідність у його передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення його управління, у зв`язку з чим наразі необхідно накласти арешт, у тому числі і в частині позбавлення права на користування вказаним майном.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_3 та його представники адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання про арешт майна заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, враховуючи ту обставину, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, вже арештоване, що підтверджується змістом долучених до клопотання ухвал слідчого судді від 09 та 25 листопада 2022 року. Разом з тим нормами чинного КПК України не передбачена можливість слідчого чи прокурора повторно звертатися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, на яке вже накладений арешт в рамках цього ж кримінального провадження, враховуючи, що підстави для арешту, зазначені прокурором в клопотанні, є ті ж самі, що були заявлені під час розгляду клопотання про арешт майна 09 та 25 листопада 2022 року. При цьому єдине, що відрізняє зазначене клопотання від попередніх, це зміна порядку накладення заборон на арештоване майно, а саме застосування додаткового обтяження шляхом встановлення заборони користування арештованим майном, що за своїм змістом не є клопотанням про арешт майна.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання, виходячи з такого.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За змістом положень ч. 2 ст. 170 КПК слідує, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З досліджених у судовому засіданні матеріалів клопотання слідує, що у рамках цього кримінального провадження ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Як вбачається зі змісту повідомлення про підозру, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто умисних діях, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційній адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.
Окрім того, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1КК України, тобто у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора, а також провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Так, санкції інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
Прокурор звертаючись із даним клопотанням підставою накладання арешту зазначає забезпечення збереження речових доказів та конфіскацію майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та запобіганню можливості його приховування, відчуження.
Метою для накладення арешту на зазначене вище майно прокурор вказує забезпечення збереження майна та корпоративних прав підозрюваного ОСОБА_3 , збереження його економічної вартості, а також запобігання пошкодження, псування, знищення або перетворення вказаного майна.
Зі змісту вказаної ухвали слідує, що слідчий суддя під час вирішення питання про накладення арешту, дійшов висновку про відсутність підстав для заборони користування арештованим майном, яке належить на праві власності ОСОБА_3 у зв`язку з його недоведеністю.
Також зі змісту зазначеної ухвали слідує, що слідчий суддя відмовив у частині передання арештованих корпоративних прав Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним, з огляду на те, що частка підозрюваного ОСОБА_3 в статутному капіталі двох підприємств складає 129615 грн, тоді як за наведеним положенням Закону управління активами Національним агентством здійснюється за умови вартості таких актів понад 496200 грн.
Положеннями ч. 7 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
З аналізу положень вказаної статті слідує, що законодавцем передбачена можливість у накладенні арешту на майно, на яке вже накладений арешт, але виключно та на підставі інших актів законодавства.
При цьому нормами чинного КПК України не передбачена можливість для повторного звернення слідчого та прокурора з клопотання про накладення арешту на майно, на яке вже накладений арешт в рамках того ж кримінального провадження.
Окрім того, прокурор у судовому засіданні не змогла надати вмотивованої відповіді з посиланням на норми чинного законодавства, які передбачають можливість для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках одного і того ж кримінального провадження з тією ж самою метою.
Слідчий суддя звертає увагу прокурора на те, що у клопотанні зазначені ті ж самі підстави та мета для арешту, що були зазначені в клопотаннях про накладення арешту на майно, на яке ухвалами слідчого судді Київського районного суду від 09 та 25 листопада 2022 року вже накладений арешт. Жодних інших підстав прокурор не зазначила.
При цьому слідчий суддя зауважує на тому, що ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
З аналізу вищезазначеної норми слідує, що обтяження, які накладаються на майно, яке підлягає арешту вирішується слідчим суддею одночасно під час розгляду клопотання про арешт майна.
Окрім того, положеннями ч. 4 ст. 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що законодавець не передбачив можливості для звернення до слідчого судді, суду з клопотанням про застосування додаткових обтяжень на вже арештоване майно. При цьому, як слідує зі змісту клопотання, прокурор просить про додатковий спосіб арешту майна та порядок його зберігання, у яких слідчим суддею під час розгляду первісних клопотань про арешт майна вже було відмовлено відповідно до ухвал від 09 та 25 листопада 2022 року.
Разом з тим слідчий суддя акцентує увагу на тому, що до клопотання про арешт майна прокурором не подано жодного доказу на підтвердження існування реальної загрози приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, та що вказані ризики виникли вже після постановлення слідчим суддею ухвали про накладення арешту на майно.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора з підстав його необґрунтованості та безпідставності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 23 березня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1