Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2372/22
Провадження №: 1-і/332/44/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2022 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бикоза Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, стрільця-санітара першого механізованого відділення третього механізованого взводу другої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 при Військовій академії ( АДРЕСА_1 ), солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України з угодою про визнання винуватості, -
встановив:
Прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя із письмовим клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, оскільки, будучи на свободі, останній має можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не відверне вказаних ризиків. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, у той же час, з об`єктивних причин завершити розгляд провадження до його спливу неможливо, підстави для скасування або зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який відсутні.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у ньому.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.
Захисник ОСОБА_5 у вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклався на розсуд суду.
Заслухавши учасників судового провадження щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.
У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ч.4 ст.405 КК України, в якому ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя до обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 21 листопада 2022 року.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 21.11.2022, завершити розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.
Наявними в матеріалах кримінального провадження доказами встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено у виді позбавлення волі від 5 до 10 років. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя.
При цьому, судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для розгляду провадження. Крім того, приймаючи до уваги запровадження в Україні військового стану, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого військового кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, за яке законом передбачено покарання від п`яти до десяти років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.
При цьому, суд бере до уваги відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.
Разом з тим, суд враховує особливу небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , як особа, що проходить військову службу у Збройних силах України в умовах воєнного стану та зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, повинен постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, і ці обов`язки покладають на військовослужбовців особливу відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, тим більш в умовах воєнного стану.
Також суд зазначає про існування ризику, що обвинувачений є військовослужбовцем та у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу буде зобов`язаний повернутись до місця тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 та матиме доступ до вогнепальної зброї, тому зможе вчинити інше кримінальне правопорушення із застосуванням такої зброї по відношенню до військовослужбовців підрозділу, у тому числі, до свідків у даному кримінальному провадженні.
Також суд вважає про існування ризику, що обвинувачений, який знайомий зі свідками у даному кримінальному провадженні та спільно з ними проходив службу, може незаконно впливати на них, маючи на меті примусити їх до відмови від надання показань, зміни даних показань та дачі завідомо неправдивих показань в суді.
І хоча існування зазначених прокурором інших ризиків суд вважає недоведеним у належний спосіб, однак наявність навіть цих доведених ризиків дає суду підстави для застосування до обвинуваченого саме такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
При цьому суд бере до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 10.02.2011 року «Харченко проти України» та від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції», згідно з якими, коли є в наявності конкретний суспільний інтерес, то такий інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
Відтак, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Обставин, що вказують на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку зі станом його здоров`я, судом не встановлено.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо цього злочину.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 січня 2023 року.
Копію ухвали направити в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя: ОСОБА_1