ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/523/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/326/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

захисника ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Немишлянської окружної прокуратури ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000005 від 03 січня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.152 КК України, до 11 квітня 2023 року -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 03 січня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.152КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він 02.01.2023 року приблизно о 17.55 перебував поблизу багатоповерхового будинку, розташованого за адресою: м.Харків, вул. Стадіоний проїзд 5, де побачив раніше йому незнайому потерпілу, яка в цей час поверталася додому. Він зайшов до під`їзду будинку за вищевказаною адресою слідом за потерпілою та зайшов у ліфтову кабіну. Після того, як ліфтова кабіна почала рухатись, ОСОБА_9 натиснув кнопку «STOP», чим заблокував її між поверхами будинку, забезпечивши тим самим неможливість втручання в його дії сторонніх осіб та обмеживши свободу пересування потерпілої. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 витяг зі своєї правої кишені ключі та підставив до шиї потерпілої, та наказав, що в них є 15 хвилин. Потерпіла усвідомлюючи, що ОСОБА_9 має намір зґвалтувати її, почала кричати. Тоді ОСОБА_9 з метою подолання супротиву з боку потерпілої наніс їй один удар кулаком правої руки у область шиї зліва. Після того, як потерпіла припинила кричати ОСОБА_9 нажав кнопку ліфту «9 поверх» та як ліфтова кабіна піднялась на дев`ятий поверх та відкрилися двері ліфтової кабіни, то ОСОБА_9 виштовхав потерпілу з ліфту на площадку дев`ятого поверху. Далі ОСОБА_9 разом з потерпілою спустилися на майданчик, розташований між дев`ятим та восьмим поверхом, де ОСОБА_9 приспустив брюки, одягнені на ньому, тим самим оголивши статевий орган, та почав вимагати у потерпілої стати на коліна, маючи на меті вчинити з нею оральний статевий акт. В цей час мешканці будинку почувши, що на майданчику, розташованому між дев`ятим та восьмим поверхом, відбуваються протиправні дії, піднялись на майданчик, тим самим викривши злочинні дії ОСОБА_9 .

Також, внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «подряпин на шиї, які виникли від дії твердих предметів, що мають загострений край; синець на шиї, який виник від ударно - здавлючої дії тупого твердого предмету. По ступені тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями.

Крім того, 12.02.2023 року приблизно о 19.00 ОСОБА_9 перебував поблизу багатоповерхового будинку, розташованого за адресою: м.Харків, вул. Танкопія 3/1, де побачив раніше йому незнайому потерпілу, зайшов до під`їзду № 1 слідом за потерпілою та зайшов у ліфтову кабіну. Після того, як ліфтова кабіна почала рухатись, ОСОБА_9 натиснув кнопку «STOP», чим заблокував її між поверхами будинку, забезпечивши тим самим неможливість втручання в його дії сторонніх осіб та обмеживши свободу пересування потерпілої. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 витяг зі своєї правої кишені ключі та підставив до шиї потерпілої, після чого розстібнув брюки, одягнені на ньому, дістав оголений статевий орган, та почав вимагати у потерпілої стати на коліна, маючи на меті вчинити з нею оральний статевий акт.

Потерпіла перебуваючи під фізичним та психологічним тиском з боку ОСОБА_9 , злякавшись за своє життя та здоров`я, присіла навпочіпки, після чого ОСОБА_9 діючи умисно повторно, притиснув її голову до своїх геніталій та вставивши свій половий орган в рот потерпілої здійснив з нею дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло потерпілої без її добровільної згоди. Далі, ОСОБА_9 наказав потерпілій зняти брюки, одягнені на неї. Потерпіла злякавшись вимоги ОСОБА_9 , та розуміючи що останній хоче її зґвалтувати, почала кричати та намагатися вирватися від останнього. ОСОБА_9 в цей час почав давити ключами у праву та ліву частину шиї потерпілої, тим самим спричинивши фізичну біль. Після чого ОСОБА_9 штовхнув потерпілу на підлогу на наказав продовжити оральний статевий зв`язок. Тоді потерпіла з метою вирватися, потайки набрала номер мобільного телефону своєї матері. Коли задзвонив мобільний телефон потерпілої, ОСОБА_9 почувши телефонний дзвінок, вирвав мобільний телефон з рук потерпілої та почав намагатись вимкнути його. В цей час потерпіла скориставшись тим, що ОСОБА_9 відволікся, та за нею не спостерігає нажала кнопку ліфту «1 поверх». Коли ліфтова кабіна спустилася на перший поверх та відкрилися двері ліфтової кабіни, то ОСОБА_9 злякавшись, що буде викритий сторонніми особами, з місця вчинення злочину зник.

12.02.2023 року на підставі ст.208 КПК України у період часу з 22 години 23 хвилин по 22 години 43 хвилини було затримано ОСОБА_9 .

13.02.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

14.02.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч.1 ст.125, ч. 2 ст. 152 КК України.

14.02.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.152 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15.02.2023 року задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11.04.2023 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити суму застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що стороною обвинувачення не доведено вагомість аргументів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив задовольнити просив її задовольнити .

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного такого виняткового виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.152 КК України, а наявність самої обґрунтованої підозри підтверджується відповідними письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_9 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.152 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.152 КК України, доведено відомостями, які містяться у: протоколі затримання у порядку ст. 208 КПК України, в ході якого у ОСОБА_9 було вилучено одяг в якому останній вчинив кримінальні правопорушення; протоколі огляду місця події від 02.01.2023 року за адресою м. Харків, Стадіонний проїзд, 5 та протокол огляду місця події від 12.02.2023 року за адресою АДРЕСА_1 ; заявах про вчинення кримінальних правопорушень потерпілих; протоколах допитів потерпілих; протоколі впізнання особи за участю потерпілої; протоколах допитів свідків; протоколах слідчих експериментів за участю потерпілих.; висновку судово-медичних експертиз від 03.01.2023 № 1 п/п-с, від 06.01.2023 № 09/-09-С/2023.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, згідно підозри.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри які свідчать про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованих злочинів, так й самої особи підозрюваного.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_9 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, класифікуються, в тому числі як тяжкий злочин, а саме зґвалтування вчинене повторно, то колегія суддів вважає, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності збереження та дотримання життя та здоров`я осіб та який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того,ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги особу підозрюваного та приймає до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваною моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, ризик переховування обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки один із злочинів, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до 10 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрювану переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про те, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, доводи захисника про те, що фактично лише тяжкість інкримінованого злочину формально стала єдиною підставою для обрання найбільш суворого виду запобіжного заходу - тримання під вартою - є необґрунтованими.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі, а також враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження ОСОБА_9 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності застосування ч.4 ст.183 КПК України, а саме не застосувати до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4