ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/131/23
Провадження №1-кс/477/218/23
УХВАЛА

про арешт майна

22 березня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , внесене у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2023 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000343 від 27 листопада 2020 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, що було вилучено 17 березня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу, а саме автомобілю марки «Lexus ES 250» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та невстановленими в ході досудового розслідування особами вимагали у потерпілого ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

17 березня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу, а саме автомобілю марки «Lexus ES 250». державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 було виявлено та вилучено майно - пристрій для заглушення радіо зв`язку.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_5 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 майно.

У судове засіданні прокурор ОСОБА_5 не з`явився. Від прокурора, що входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд поданого клопотання без участі прокурора.

ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 у поданому запереченні та в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту на вилучене майно, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не повідомлено про підозру у кримінальному правопорушенні, за вчинення якого до нього можливо було б застосувати конфіскацію майна, прокурором не надано доказів, що вилучене майно відповідає критеріям , зазначеним у статті 98 КПК України. Крім того посилається на те, що вилучене майно не визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та з урахуванням тривалості досудового розслідування вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на майно.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000343 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України за фактом вимагання грошових коштів у ОСОБА_8 групою осіб з погрозами застосування насилля відносно потерпілого та його близьких родичів.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , та невстановленими в ході досудового розслідування особами в період з 2020 по 2023 року в ході неодноразових зустрічей зі ОСОБА_8 вимагали у останнього грошові кошти в якості повернення неіснуючого боргу з погрозою застосування фізичного насилля.

17 березня 2023 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 березня 2023 року, проведено обшук іншого володіння особи транспортного засобу автомобілю марки «Lexus ES 250» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 під час якого, було виявлено та вилучено пристрій для заглушення радіо зв`язку.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 17 березня 2023 року, яка долучена до матеріалів клопотання, вилучене 17 березня 2023 року в ході проведення обшуку у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_5 17 березня 2023 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження формує внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 КК України. Вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, підтверджується у сукупності зібраними доказами у кримінальному провадженні, серед яких: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 листопада 2020 року; протоколом допиту в якості потерпілого ОСОБА_8 від 27 листопада 2020 року, 17 лютого 2022 року, 24 жовтня 2022 року, 27 грудня 2022 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 листопада 2020 року; заявою про вжиття заходів до осіб з приводу їх неправомірних дій від 16 лютого 2022 року; протоколами про хід і результати аудіо, відео контролю розмов або інших звуків від 17 липня 2022 року, 22 грудня 2022 року, 23 січня 2023 року, тощо, що в силу пункту 3 частини другої статті 173 КПК України є підставою для накладення арешту на майно відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

На даному етапі досудового розслідування триває ряд слідчих дій, встановлюється коло осіб причетних до вчинення злочину, їх роль у організації вимагання коштів, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру іншим особам, що залучені до протиправної діяльності, в тому числі й ОСОБА_3 .

Слідчим суддею встановлено, що вилучений у ході проведення обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобілю марки «Lexus ES 250», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 пристрій для заглушення радіо зв`язку, постановою слідчого від 17 березня 2023 року визнано в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000343 від 27 листопада 2020 року.

Згідно з пункту 1 частини другої статті 170, частини третьої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З аналізу положень частини сьомої статті 236 КПК України вбачається, що при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У свою чергу зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що прокурор для накладення арешту на майно, яке було вилучене 17 березня 2023 року в ході проведення обшуку, зазначив підставу і мету, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Разом з тим, в поданому клопотанні не зазначене відповідне обґрунтування необхідності арешту майна на пристрій для заглушення радіо зв`язку, не зазначено яким чином воно відноситься до кримінального провадження.

Матеріали клопотання не містять відомостей щодо правової підстави перебування вилученого майна у ОСОБА_3 , не зазначено вид вилученого предмету (чи містить ознаки забороненого до обігу пристрою, що потребує спеціального дозволу, чи вилучений предмет віднесений до іншого виду, що не потребує дозволу), його характеристики , тощо.

При цьому слідчий суддя наголошує, що якщо вилучений предмет є предметом, що вилучений законом з обігу, то вказаний предмет підлягає вилученню незалежно від його відношення до кримінального провадження в силу вимог частини сьомої статті 236 КПК України.

Вказані обставини вказують на не обґрунтованість необхідності арешту майна, а саме його відповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на вилученому майні, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зазначені обставини підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та мають бути перевіренні та дослідженні слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна.

В даному випадку доводи адвоката ОСОБА_4 , що зазначені ним у поданому слідчому судді запереченні є слушними, щодо відсутності підстав вважати вилучене майно речовими доказами.

В клопотанні містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали про накладення арешту на вилучене у ОСОБА_3 майно не відповідають вимогам частини другої статті 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. При цьому сам факт визнання даного майна постановою слідчого речовими доказами в кримінальному провадженні не може бути за таких обставин безумовною підставою для його арешту. Тим більше, що дозвіл на відшукання вказаного майна слідчим суддею не давався, а слідчим та прокурором в ході розгляду клопотання про його арешт не надано обґрунтованих та переконливих доводів на підтвердження необхідності та підстав його вилучення та подальшого арешту у відповідності до положень статей 167-170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11