ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/6032/22 Номер провадження 11-кп/814/1527/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи покарань засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

13 січня 2020 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він за час відбування покарання заохочувався, залучається до праці, бере участь у виховних заходах, що проводяться в установі, натомість застосовані щодо нього стягнення погашені.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та представника установи виконання покарань, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 13 січня 2020 року Кремінським районним судом Луганської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. У строк остаточного покарання зараховано ОСОБА_8 частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 травня 2019 року, а саме з 02 квітня до 13 лютого 2020 року.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він восени 2017 року на березі р. Красної в м. Кремінна Луганської обл. незаконно придбав, затим за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 у названому населеному пункті виготовив і зберігав без мети збуту наркотичний засіб «канабіс», масою в перерахунку на суху речовину 15, 83 г, який 22 червня 2018 року о 12 годині було вилучено поліцією в ОСОБА_8 .

Окрім того, 30 червня 2018 року ОСОБА_8 на центральному пляжі р. Красної в м. Кремінна Луганської обл. шляхом вільного доступу таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон «Meizu» із сім-картою до нього, вартістю 2 000 гривень (а.п.13-14).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 13 лютого 2020 року, кінець цього строку 02 жовтня 2023 року (з урахуванням відбутої частини покарання за попереднім вироком).

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 05 квітня 2019 року, за час перебування в ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, притягувався до дисциплінарної відповідальності, при цьому, за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання (зберігання забороненого предмета - мобільного телефона) у вигляді застосування догани, яка на даний час знята, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 21 січня 2020 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де 2 рази отримував стягнення у вигляді попередження й догани, які наразі зняті, має 4 заохочення зняття раніше накладеного стягнення та 3 подяки, з вересня 2020 року до серпня 2021 року, в листопаді 2021 року працював на виробництві установи, бере участь у вихованих заходах, визнав винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, що підтверджується даними характеристики ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (а.п.6-9).

При цьому, процес отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватися з 05 липня 2022 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 05 квітня 2019 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а в періоду часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про його умовно-дострокове звільнення.

Зазначене узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії від 28 жовтня 2020 року, 28 липня 2021 року та 14 квітня 2022 року було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо засудженого положень ст.ст.100, 101, 82, 81 КК України через відсутність необхідного процесу виправлення останнього.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка ОСОБА_8 не характеризувалась своєю сумлінністю, натомість навпаки була нестабільною, негативної та посередньої спрямованості протягом усього строку відбування ним покарання. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

Окрім того, ОСОБА_8 раніше неодноразово звільнявся від відбування заходу примусу з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак належних висновків для себе не зробив і знову вчинив кримінальні правопорушення, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

Щодо доводів засудженого з приводу погашення та зняття отриманих стягнень, то колегія суддів зазначає, що застосовані до засудженого 3 стягнень, у тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча й зняті, однак свідчать про схильність ОСОБА_8 до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України умов відбування покарання й продовження ним протиправної поведінки в місцях позбавлення волі після вчинення злочину.

Таким чином, на думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати про досягнення ОСОБА_8 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування до нього положень ст.81 КК України.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4