Справа № 297/2133/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/508/22 за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, судимого 27.11.2015 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, а за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Вироком ухвалено змінений цивільний позов про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп, та матеріальну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

Речові докази: вила, дерев`яний брусок, штикова лопата та металева палиця червоного кольору, яка зберігаються у камері зберігання речових доказів Берегівського ВП знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , відбувши покарання та будучи звільненим 30.09.2016 з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став та 5 червня 2017 року, приблизно о 02:00 год, знаходячись у громадському місці, а саме на площадці біля Будинку Культури, що по вул. Каштеі, 7 у с. Батрадь Берегівського району, разом із невстановленою слідством групою осіб, грубо порушуючи громадський порядок, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, бажаючи настання їх протиправних наслідків, нехтуючи присутністю численного натовпу відпочиваючих на святкуванні, присвяченому Дню вказаного села, умисно, застосували фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших осіб, що не побажали звертатися до медичного закладу. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 109 від 20.06.2017, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження, яке відповідно до п.2.3.1 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності.

Окрім цього, 05 червня 2017 року, приблизно о 02:00 год, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у громадському місці, а саме на площадці біля Будинку Культури, що по вул. Каштеі, 7 у с. Батрадь Берегівського району, діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, бажаючи настання їх протиправних наслідків, перебуваючи у натовпі відпочиваючих на святкуванні, присвяченому Дню вказаного села, умисно, тупою частиною штикової лопати наніс удар по тулубу потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді синця задньої бокової поверхні грудної клітки зліва, закритий перелом 10-го ребра зліва по задньо-підпахвовій лінії. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути одномоментно від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму спричинення, яким могла бути дерев`яна ручка лопати та напрямком дії сили перпендикулярно та мало місце нанесення не менше одного удару тупим предметом.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення, просить його скасувати Стверджує, що місцевий суд, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не навів переконливих доводів на підтвердження ухваленого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Натомість, з матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції не в повній мірі звернув увагу на підвищену суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, з огляду на конкретні обставини їх вчинення. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, а саме був судимий вироком Мукачівського міськрайонного суду від 27.11.2015 за ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць та відбувши вказане покарання у місцях позбавлення волі, через 9 місяців знову вчинив аналогічний злочин за попередньою змовою групою осіб. Окремо апелянт звертає увагу на відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_8 , яка має претензії матеріального характеру до обвинуваченого і нею заявлено цивільний позов на суму 10 000 грн моральної шкоди та 500 грн матеріальної, який судом задоволено. Апелянт вказує і на те, що у вироку відсутні покази обвинуваченого, зокрема щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, а лише зазначено, що ОСОБА_7 вину визнав, щиро розкаявся, тобто, суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, не здійснив допит обвинуваченого, показання якого мали бути покладені як доказ у вироку в обґрунтування вини. Між тим, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що така кваліфікуюча ознака ч. 1 ст. 122 КК України як спричинення потерпілій ОСОБА_8 значної втрати працездатності менш як на одну третину є зайвою та підлягає виключенню з об`єму обвинувачення визнаного судом доведеною. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі строком на один рік 6 місяців ; на підставі ст. 70 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Окрім того, просить у мотивувальній частині вироку вказати про виключення як зайвої кваліфікуючої ознаки ч. 1 ст. 122 КК України, а саме спричинення потерпілій ОСОБА_8 значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши зібрані докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження вказаним учасникам кримінального провадження направлено відповідно до вимог законодавства; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки; прокурор не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту та потерпілої сторони.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження стороні захисту та потерпілій стороні направлено відповідно до вимог законодавства; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від потерпілої сторони та сторони захисту не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не дотримані і приписи ст. 349 КПК України.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що судовий розгляд проведено без участі потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , при цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили про те, що потерпілі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, у тому числі на 19.07.2022 та 03.08.2022, не має даних про те чи подавали потерпілі заяви про проведення судового розгляду кримінального провадження без їхньої участі.

Із матеріалів кримінального провадження також убачається,що потерпіла ОСОБА_8 просила кваліфікувати вчинені щодо неї кримінально-карні дії за ч. 4 ст. 296 КК України, про що подала відповідну заяву, яка судом не оголошувалась, не досліджувалась і по якій будь-яке рішення не приймалось.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження не убачається, що судом першої інстанції з`ясовувались причини неявок потерпілих на судовий розгляд кримінального провадження.

Вказане свідчить про порушення права потерпілих на доступ до правосуддя, відповідно до приписів ст. ст. 412, 415 КПК України розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілих віднесено до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, безумовно тягне скасування вироку із направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, з журналів судових засідань також не убачається, що сторонам кримінального провадження, у тому числі обвинуваченому, роз`яснювались положення ст. 349 КПК України, досліджувались будь-які докази, у тому числі і дані про особу обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що із журналів судових засідань не убачається, що суд першої інстанції з`ясовував в учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснював їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, викладені у вироку висновки визнаються такими, що не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, належним чином невмотивованими та необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих ОСОБА_7 фактичних обставин кримінальних правопорушень.

Разом із тим, суд у вироку не посилається на докази, які підтверджують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, що також свідчить про порушення вимог ст. 349 КПК України та ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо були досліджені під час судового розгляду.

Поряд із цим, у вироку не викладені показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, зокрема часу, місця, способу їх вчинення, що в свою чергу свідчить про передчасність висновку суду першої інстанції про те, що обвинувачений щиро кається у вчиненому.

Визнавши доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України суд у мотивувальній частині вироку не зазначив, які саме дії вчинив ОСОБА_7 , що полягали у застосуванні фізичного насильства щодо потерпілого ОСОБА_9 та інших осіб, тобто не встановив обставини діяння, яке мало місце 05.06.2017, при цьому залишивши поза увагою і те, що на такі обставини не вказується і в обвинувальному акті та повідомленні ОСОБА_7 про підозру.

Також, апеляційний суд визнає слушними і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що така кваліфікуюча ознака ч. 1 ст. 122 КК України як спричинення потерпілій ОСОБА_8 значної втрати працездатності менш як на одну третину, з огляду на встановлені судом першої інстанції, є зайвою.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що встановлений, як указується у вироку, судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягав лише у формальному допиті обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженні даних про його особу, - суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим положень цієї норми процесуального закону.

Такий порядок дослідження доказів судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчить і про порушення судом приписів статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий суд, а також права на захист.

Наведене вище свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу свідчить про неповноту судового розгляду, а саме судом не досліджувались обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку із чим вирок щодо ОСОБА_7 не може бути визнаний законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі прокурора доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки при прийнятті судового рішення, а у випадку підтвердження таких доводів застосування щодо обвинуваченого приписів ст. 75 КК України може бути розцінено як неправильне застосування кримінального закону.

Суду першої інстанції також необхідно взяти до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_10 у період із 03.11.2017 до 18.05.2022 ухилявся від суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук (а. к. п. 43,132).

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_7 , - скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: