Справа № 307/4641/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/594/22 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.11.2022.

Цією ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000689 від 22.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, а саме: автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 08.06.2017 перебуває у власності ОСОБА_7 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , у спосіб заборони відчуження з передачею на відповідне збереження ОСОБА_8 .

З клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного 22.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 від 22.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що 21.11.2022 працівниками ВПД № 1 Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області за порушення правил дорожнього руху, між населеними пунктами с. Ганичі та с. Нересниця, було зупинено автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина Йорданії ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 . В ході поверхневого огляду транспортного засобу, який проводився на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», в багажному відділенні автомобіля та на задньому сидінні виявлено картонні коробки в кількості близько 40-50 штук. Зі слів водія ОСОБА_9 в даних картонних коробках знаходиться алкоголь, а саме горілка, яку він перевозив в с. Красна. Водій від надання пояснень та згоди на огляд автомобіля відмовився, супровідних документів на вантаж не надав. В ході огляду місця події було вилучено автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області в м. Тячів, вул. Промислова, 6 А.

-2-

22.11.2022 відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000689 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

22.11.2022 старшим слідчим СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області вказаний автомобіль визнано речовим доказом.

Необхідність накладення арешту на вище зазначений транспортний засіб слідчий обґрунтував необхідністю збереження речових доказів та просив про накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження його, як речового доказу, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування будь-яким чином.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що слідчим доведено необхідність арешту вилученого майна, а також те, що на даному етапі досудового розслідування потреби арешту виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Беручи до уваги вище наведене, слідчий суддя вважає, що з метою забезпечення збереження речового доказу, слід накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.06.2017 перебуває у власності ОСОБА_7 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , у спосіб заборони відчуження з передачею на відповідне збереження володільцю ОСОБА_8 , оскільки такий спосіб арешту не приведе до суттєвого обмеження прав володільця та не завдасть шкоди його інтересам.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 08.06.2017 перебуває у власності ОСОБА_7 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_9 (Al Vbaidheen Maen Abdel Halim Abdo) із забороною розпорядження, користування та відчуження. Вважає, що слідчим суддею не взято до уваги те, що вказаний автомобіль використовувався для перевезення та транспортування підакцизних товарів, а саме: 49 упаковок з полімерного матеріалу з вмістом невстановленої спиртовмісної рідини, які визнано речовими доказами та наявна необхідність у проведенні експертизи речовин. Однак, враховуючи рішення слідчого судді у даному кримінальному провадженні не можливо забезпечити проведення вказаної експертизи, оскільки на вказане майно не накладено арешт, у зв`язку із чим неможливо забезпечити його схоронність до моменту проведення експертизи, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Враховуючи вищевикладене, на думку сторони обвинувачення, прийняте рішення судом про часткову відмову у задоволенні клопотання щодо накладення арешту на майно прийняте у порушення вимог ст. 370 КПК України, є необґрунтованим та винесене без врахування матеріалів кримінального провадження. Вважає, що внаслідок ухвалення судом оскаржуваного рішення від 23.11.2022 неможливо забезпечити схоронність вказаного майна та може призвести до загрози подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати або знищення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000689.

-3-

Судове провадження розглядається за відсутності власника майна, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказана особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370, 372 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Цим вимогам закону в ухвала слідчого судді від 23.11.2022 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного 22.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

З долученого до матеріалів клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000689 від 22.11.2022, розпочато за фактом того, що 21.11.2022 працівниками ВПД № 1 Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області за порушення правил дорожнього руху, між населеними пунктами с. Ганичі та с. Нересниця, було зупинено автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина Йорданії ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ). В ході поверхневого огляду транспортного засобу, який проводився на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», в багажному відділенні автомобіля та на задньому сидінні виявлено картонні коробки в кількості близько 40-50 штук. Зі слів водія ОСОБА_9 у картонних коробках знаходиться алкоголь, а саме горілка, яку він перевозив в с. Красна. Від надання пояснень та згоди на огляд автомобіля відмовився, супровідних документів на вантаж не надав.

22.11.2022 відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000689 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

В ході огляду місця події було вилучено автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області в м. Тячів, вул. Промислова, 6 А.

22.11.2022 старшим слідчим СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області винесено постанову, якою вказаний автомобіль визнано речовим доказом.

В межах зазначеного кримінального провадження, старший слідчий 22.11.2022 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.06.2017, перебуває у власності ОСОБА_7 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , за допомогою якого здійснювалось незаконне транспортування алкогольних напоїв, а саме: 49 (сорок дев`ять) упаковок з полімерного матеріалу з вмістом невідомої рідини, які визнано речовими доказами.

-4-

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 -173 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить установлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів судового провадження вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 22.11.2022, автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному 22.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000689 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, оскільки даний автомобіль має значення для досудового розслідування, як знаряддя його вчинення.

-5-

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обставини зазначені у клопотанні про накладення арешту на майно та те, що досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000689 від 22.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України триває, а тому з метою забезпечення належного досудового розслідування, збереження речового доказу та недопущення можливості його втрати або знищення вважав за доцільне накласти арешт на автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , у спосіб заборони відчуження з передачею на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , оскільки саме такий спосіб арешту не призведе до суттєвого обмеження його прав як володільця та не завдасть шкоди його інтересам.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що внаслідок ухвалення судом вищевказаного рішення, неможливо забезпечити схоронність вказаного майна та може призвести до загрози подальшого приховування, пошкодження, зникнення, втрати або знищення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000689, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки прокурором не надано доказів того, що власником майна здійснюються перешкоди щодо доступу органу досудового розслідування до вказаного майна.

Апеляційному суду також не надано доказів того, що власником майна вчиняються дії, які полягають у приховуванні, псуванні, зникненні, втраті, знищенні, перетворенні, передачі, відчуженні вказаного транспортного засобу.

До того ж, будь-яких доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб заборони відчуження з передачею на відповідальне збереження транспортного засобу власнику, прокурором надано не було, і колегією суддів також не встановлено. Крім того, з клопотання слідчого не вбачається, що з автомобілем марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 проводяться будь-які експертизи або такий потрібен для проведення слідчих дій.

Крім того апеляційним судом встановлено, що будь яких обставин, які б свідчили про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно в розумінні заборони права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, не вбачається, оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування підозра будь-кому не оголошувалась, санкція статті за якою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, додаткової міри покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено.

Оскільки прокурор в суді апеляційної інстанції не довів підстав для арешту зазначеного майна в частині заборони користуватися та розпоряджатися ним, то апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку проте, що слід накласти арешт на зазначений транспортний засіб, заборонивши власнику відчужувати такий.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно в установленому законом порядку визнано речовим доказом у рамках зазначеного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (володільця) майна для виконання завдань арешту майна, якими є заборона його відчуження.

-6-

У свою чергу в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був упевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Водночас наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обтяження з метою уникнення негативних наслідків.

За таких обставин, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів враховує і те, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Частиною 11 статті 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У силу ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

За положеннями ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 23.11.2022 про накладення арешту на майно у спосіб заборони відчуження та задоволення апеляційної скарги прокурора.

-7-

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 КПК України про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що прокурор не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.11.2022 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 08.06.2017, у спосіб заборони відчуження з передачею на відповідне збереження ОСОБА_8 , -без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: