Справа № 742/761/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/99/23
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 (сторона захисту в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 червня 2020 року за № 0000655, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе республіка Таджикістан, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого у ФОП, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и л а :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 вересня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 2615 грн 20 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , 29.05.2020 року, близько 16 год. керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21144", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по проїзній частині вул. Садова м.Прилуки, заїхав таким чином на паркувальний майданчик, розташований поблизу буд. 70 по вул. Садова м. Прилуки, де порушивши вимоги Правил дорожнього руху, а саме п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, здійснив наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_10 , яка стояла на вказаному паркувальному майданчику.

Під час дорожньо - транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, перелому латерального виростка лівої великогомілкової кістки, 2-х кісточковий перелом лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 151 від 24.06.2020 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня.

В апеляційній скарзі не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини, прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину або особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 місяців арешту, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок суду залишити без змін. Вважає, що суд не в повній мірі дотримався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вказує, що суд, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, не вмотивував свій висновок щодо застосування обвинуваченому ст. 75 КК України, адже, він щиро не розкаявся, не вибачився перед потерпілою, відсутні дані, які б свідчили про його намагання хоча б якимось чином відшкодувати завдану ним шкоду, що є обставинами, які напряму впливають на призначення кримінального покарання, а саме визначення його виду та розміру. Зазначає, що поза увагою суду залишилась позиція представника потерпілої, адвоката ОСОБА_11 , який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді арешту, а сама позиція потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні щодо призначеного покарання була нечіткою. Наголошує, що судом не враховано стан здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , яка на момент прийняття рішення судом ще пересувалася за допомогою сторонніх осіб. Також судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 винуватим себе не визнав, не розкаявся як на стадії досудового розслідування, так і під час розгляду справи в суді. Вказує, що з початку досудового розслідування не відшкодував ні моральної, ні матеріальної шкоди, вибачення за спричинення тілесних ушкоджень у потерпілої не попросив, а тому, на думку прокурора, така поведінка вказує на намагання уникнути ним відповідальності за вчинений злочин.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх підстав для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять постанову про призначення слідчим ОСОБА_12 , а тому він не має права проводити ніяких слідчих дій, в тому числі, і повідомляти про підозру та складати обвинувальний акт, тому всі зібрані цим слідчим докази вважає недопустимими доказами по справі. Сторона захисту, посилаючись на висновки Верховного Суду, зазначає, що оскільки повідомлення про підозру було здійснено неповноважним на те суб`єктом, а саме слідчим, який не входив до групи слідчих, які здійснювали досудове слідство, то ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Зауважує, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні постанова про призначення групи слідчих та витяг з ЄРДР, і вказані документи не відкривались стороні захисту, а наданий прокурором в судовому засіданні витяг з ЄРДР був долучений до матеріалів без відкриття цього доказу. Наголошує на призначенні суворого покарання, та вказує, що при призначенні додаткового покарання суд не врахував всі обставини події, що відбулись в момент здійснення ДТП, а саме, неможливість обвинуваченим побачити потерпілу, яка перебувала на проїжджій частині, надання допомоги потерпілій і відшкодування майнових витрат у лікарні, відсутність претензій у потерпілої, сприяння обвинуваченим на досудовому слідстві і в суді встановити всі обставини ДТП. Поза увагою суду залишилось і те, що обвинувачений працює у ФОП ОСОБА_13 , що віддалене від його місця проживання і йому доводиться їздити на роботу на власному автомобілі, оскільки іншого транспортного сполучення для своєчасного прибуття на роботу нема, тому він вимушений буде звільнятись з роботи, яка є єдиним джерелом для існування.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та після допиту потерпілої, свідка по даному кримінальному провадженню, та дослідження всіх інших доказів, надав такі показання суду, що дійсно близько 16 години 29.05.2020 року він, керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21144" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по проїзній частині вул. Садова м. Прилуки, та дивлячись у дзеркала заднього виду спостерігав за дорожньою обстановкою, де на стоянці стояв якийсь мікроавтобус, та бачив позаду як рухались якісь дві жінки, після чого, як йому здалося, одна із жінок напевно спотикнулася та упала, він зупинився, вийшов із авто, та після чого відвіз потерпілу до лікарні, де крім того, сплачував відповідні кошти того дня за певне її лікування. Вказує суду, що потерпілу він не збивав, та ніякого зіткнення він, керуючи авто, не відчував.

Потерпіла ОСОБА_10 , у судовому засіданні надала показання, що того дня вона разом із подругою свідком ОСОБА_14 , перейшли проїзну частину вул. Садова м. Прилуки, та на парковці неподалік магазину «Кальян» зазначеної вулиці їх збив автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , після чого зупинився, вийшов із авто, та після відвіз потерпілу до лікарні, де крім того, сплачував відповідні кошти на її лікування. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в даному провадженні вона не пред`являла, вказуючи суду про часткове добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяної їй шкоди. Щодо міри покарання відносно обвинуваченого покладалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_14 , в судовому засіданні надала показання суду, що того дня, вона разом із подругою потерпілою ОСОБА_10 , перейшли проїзну частину вул. Садова м. Прилуки, та на парковці неподалік магазину «Кальян» зазначеної вулиці їх збив автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , який після зупинився, вийшов із авто, після чого відвіз потерпілу до лікарні.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого, а саме:

-протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 29 травня 2020 року, в якому задокументовано та зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29 травня 2020 року по АДРЕСА_2 , із відповідною схемою, та фото вигляду паркувального майданчика, до протоколу ОМП (а.п.26-32 );

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14 грудня 2020 року, де було проведено слідчий експеримент на паркувальному майданчику по вул. Садовій поблизу буд.70 м. Прилуки Чернігівської області за участю потерпілої, понятих. В ході якого з метою перевірки і уточнення показів ОСОБА_10 щодо обставин ДТП, яка сталася 29.05.2020 року, було встановлено відповідні обставини та відомості. (а.п. 42-46);

-висновком експерта судово-медичної експертизи № 151 від 23 червня 2020 р., з якого вбачається, що у ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, перелому латерального виростка лівої великогомілкової кістки. 2-х кісточковий перелом лівої гомілки, дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, за механізмом удару, по давності можуть відповідати 29.05.2020 року, та відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня.(а.п.54-57);

-висновком експерта № СЕ-19/125-21/1680-ІТ від 26 лютого 2021 р. судово- інженерно-транспортної експертизи, за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» вбачається, що в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем "ВАЗ 21144", реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти у відповідності до вимог пункту п.10.9 Правил дорожнього руху. (а.п.47-50);

-висновком експерта № 298 від 17 червня 2020 р. судово інженерно -транспортної експертизи, за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» вбачається, що на момент експертного огляду в робочій гальмівній системі та рульового керування автомобіля "ВАЗ 21144", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виявлено технічних несправностей. (а.п.33-37).

Отже, у сукупності із зібраними у справі доказами, суд належно оцінив показання обвинуваченого і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені захисником у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і надав у вироку аналіз усіх доказів.

Усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, як це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є за ч.1 ст.286 КК України кримінальним проступком, особу винуватого та його позицію до вчиненого, одружений, працюючий, згідно медичних довідок у лікарів психіатра та нарколога на диспансерному обліку не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується, а також прийняв до відома позицію потерпілої щодо міри покарання, яка покладалась на розсуд суду, врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, та обґрунтовано визнав за можливе призначити йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень у виді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції даної статті, однак суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням відносно нього іспитового строку та покладенням обов`язків на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально-караних діянь.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів не знаходить.

При цьому, аналіз положень частини першої ст. 75 КК України дає підстави стверджувати те, що умовами звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням є: призначення покарання певного виду та розміру, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років; переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, до якого суд може дійти, врахувавши дані про тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інших обставин справи, які можуть вплинути на прийняття зазначеного рішення.

На думку колегії суддів, до інших обставин, врахування яких передбачається при вирішенні питання про застосування положень ст. 75 КК України необхідно відносити: обставини вчинення злочину, відношення обвинуваченого до злочину та його наслідків, дії обвинуваченого, спрямовані на усунення негативних наслідків злочину, процесуальна та етична поведінка обвинуваченого у ході досудового розслідування та судового провадження, правова позиція потерпілих щодо покарання та можливості звільнення обвинуваченого від його відбування.

З оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до своїх дій, наявності обставин, які пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого, процесуальну поведінку обвинуваченого. На підставі наведеного, суд першої інстанції правильно визначив обвинуваченому розмір покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України та обґрунтовано дійшов висновку, що у даному випадку слід призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції даної статті, та визнав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків.

Перевіривши вирок, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника про невірне застосування районним судом вимог кримінального закону при призначенні виду покарання обвинуваченому є необґрунтованими.

З урахуванням принципів призначення покарання, а саме обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в даному випадку покарання є саме необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи в апеляційній скарзі про суворість покарання колегія суддів вважає безпідставними через тяжкість та значну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винуватого, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286 КК є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень..

Посилання захисника на те, що матеріали кримінального провадження не містять постанову про призначення групи слідчим ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , а тому вони не мають права проводити ніяких слідчих дій, в тому числі, і повідомляти про підозру та складати обвинувальний акт, тому всі зібрані цими слідчими докази вважає недопустимими доказами по справі не заслуговують на увагу, адже така позиція є надуманою і не відповідає дійсності, оскільки будь-якого клопотання захисника ОСОБА_7 про надання стороною обвинувачення вказаної постанови не було, а тому ніхто її не надавав і не досліджував. Разом з тим, такий процесуальний документ було долучено прокурором до матеріалів кримінального провадження. Крім того, дана постанова не надається як доказ у розумінні ст. 94 КПК України,який викриває або виправдовує обвинуваченого, а є процесуальним документом, який підтверджує законність проведення слідчих дій конкретними слідчими.

Твердження про те, що постанова про призначення групи слідчих та витяг з ЄРДР не відкривались стороні захисту, а наданий прокурором в судовому засіданні витяг з ЄРДР був долучений до матеріалів без відкриття цього доказу не є слушними, оскільки впродовж судового розгляду даного кримінального провадження захисник клопотав про надання стороною обвинувачення та дослідження повідомлення про підозру, витягу з ЄРДР та інформації з ЄРДР про рух кримінального провадження та вказана інформація була надана суду та досліджена в судовому засіданні.

Вказівка у скарзі захисника про те, що при призначенні додаткового покарання суд не врахував всі обставини події, що відбулись в момент здійснення ДТП, не є слушними, адже суд в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та з метою запобігання вчиненню нових злочинів як самими обвинуваченим, так і іншими особами, у зв`язку з чим не можуть бути враховані повторно апеляційним судом.

Що стосується доводів прокурора про не дотримання принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та не вмотивування свого висновку щодо застосування обвинуваченому ст. 75 КК України, то слід зазначити наступне.

Застосування ст. 75 КК України не являється покаранням, а є звільненням від покарання з випробуванням, яке застосовується в залежності від можливості перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства. Колегія суддів вважає, що вирок в частині звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням є належним чином мотивованим, а апеляційна скарга прокурора не містить в собі таких доводів, які б були більш переконливими, ніж висновки суду.

Не можна погодитись з твердженням автора апеляційної скарги про байдуже ставлення обвинуваченого до життя та здоров`я потерпілої. Як встановлено судом, відразу після здійснення наїзду на потерпілу сам обвинувачений нікуди не зник, зупинився та в подальшому відвіз останню до лікарні, де сплачував відповідні кошти на її лікування, надавав правдиві показання і виконував свої процесуальні обов`язки добросовісно.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди, визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язані виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

На думку колегії суддів, дані обставини судом першої інстанції належним чином було взято до уваги, а тому призначене судом покарання та звільнення від нього з випробуванням в своїй сукупності є обґрунтованим.

Інших переконливих доводів, відомостей та доказів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, ст. 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Отже, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну судового рішення у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 411, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4