В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000172 від 01.11.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Топчине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, останній раз 06.12.2022 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2022, близько 14 години 50 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, на фоні раптово виниклого на побутовому ґрунті конфлікту з ОСОБА_5 , яка є особою похилого віку, вступив з нею в словесну сварку, в ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою.

У подальшому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 , у зазначений час та місці, знаходячись навпроти ОСОБА_5 на відстані витягнутої руки, діючи з метою спричинення ОСОБА_5 фізичного болю та не маючи умислу на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не передбачаючи настання такої шкоди для життя та здоров`я потерпілої, хоча повинен був і міг їх передбачати з урахуванням віку потерпілої, відкритою долонею правої руки наніс один удар в область обличчя останньої.

Внаслідок отриманого удару та безпосередньо після нього ОСОБА_5 , втративши рівновагу, впала з висоти власного зросту лівою частиною тіла на дерев`яну поверхню підлоги, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому верхньої третини лівої стегнової кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткових уламків в місці перелому відбувається в термін понад 21-ї доби (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6), виникли внаслідок тупої травми, що знаходяться у прямому причинному зв`язку із протиправними діями ОСОБА_4 , які мають характер злочинної недбалості відносно наслідків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 128 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 31 жовтня 2022, близько 14 години 50 хвилин перебував у приміщенні житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання. Потерпіла ОСОБА_5 є його бабусею. В той день він вживав алкогольні напої. Між ним та ОСОБА_5 виникла сварка. Він, знаходячись навпроти ОСОБА_5 на відстані витягнутої руки, відкритою долонею правої руки наніс один удар в область обличчя останньої. Від удару ОСОБА_5 впала на підлогу. У скоєному розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілої. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілої.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як нетяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку у медичних установах, з місця проживання характеризується задовільно, групи інвалідності не має, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність.

Обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високий рівень небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. На думку органу пробації, зважаючи на наявні посередні характеристики обвинуваченого та виявлення криміногенних потреб, виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому випадку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів з боку органу пробації, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Як встановлено в судовому засіданні вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, в силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили 06.01.2023 року.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки, кримінальне правопорушення за даним вироком вчинено 31.10.2022 року - до постановлення попереднього вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року, ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі призначити шляхом часткового складання призначених покарань.

Разом з цим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: оптичний диск формату CD-R із відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000172, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року та покарання, призначеного за даним вироком, остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 2 (двох) років він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: оптичний диск формату CD-R із відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000172, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1