КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 рокупродовжено ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 11 березня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та конкретні обставини, за яких інкримінується їх вчинення, що вказують на вжиття ним заходів до приховування слідів кримінального правопорушення, а також їх наслідки, міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має постійного місця реєстрації та проживання на території України, є громадянином ФРН, не одружений, не має офіційного джерела доходу, має батьків похилого віку, які проживають на території ФРН, а також має задовільний стан здоров`я та може утримуватись в закладах пенітенціарної системи, продемонстровану ним поведінку у судових засіданнях, приховування дійсної інформації щодо стану здоров`я, наявну інформацію про можливість пересування обвинуваченого на ходунках та милицях, невиконання останнім своїх обов`язків по прибуттю безпосередньо у судові засідання під час дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, і запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме існуванням високого ступеню ризику втечі обвинуваченого та переховування його від суду, перешкоджання суду іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2034/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та у разі встановлення апеляційним судом відповідних процесуальних ризиків, розглянути застосування альтернативних заходів забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи застави у помірному для ОСОБА_6 розмірі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто тяжким для обвинуваченого ОСОБА_6 , враховуючи стан його здоров`я, оскільки він позбавлений фізичної можливості самостійно ходити та прикутий до ліжка, і потребує тривалої реабілітації, що неможливо здійснити в умовах слідчого ізолятору, тому умови утримання його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» систематично порушують права людини.

Крім того, зазначає, що, відповідно до медичного заключення сімейного лікаря ОСОБА_6 - доктора медицини ОСОБА_9 , стан пацієнта залишається вкрай важким, він не може пересуватися самостійно ані на милицях, ані в будь-який інший спосіб, самостійно підвестися, та потребує у необхідності проведення низки оперативних втручань, а взяття під варту матиме катастрофічний вплив на його реабілітацію.

Також вказує на те, що з моменту, коли ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід на особисте зобов`язання, він не порушив жодної вимоги ухвали суду та жодного обов`язку, який на нього було покладено. Більше того, вважає, що не існує і не могло існувати жодних ризиків втечі, переховування ОСОБА_6 , чи перешкоджання досудовому розслідуванню, оскільки, беручи до уваги отримані внаслідок падіння з висоти третього поверху травми (переломи правого ліктя, правої променевої кістки, правої стегнової кістки та обох п`яткових кісток), фізичне пересування обвинуваченого на даний момент є неможливим, і він потребує систематичної кваліфікованої медичної допомоги, яку в умовах слідчого ізолятору він отримати не може.

Окрім цього, ОСОБА_6 не володіє ані українською, ані російською мовами, а виключно німецькою, тому навіть теоретично вплинути на свідків чи потерпілих у кримінальному провадженні він не має змоги, при цьому, потерпілі у судовому засіданні вже допитані. До того ж, за час проведений під особистим зобов`язанням, ОСОБА_6 довів, що не існує жодних ризиків, і він надалі може всебічно сприяти якнайшвидшому судовому розгляду, перебуваючи під особистим зобов`язанням, а також проводити реабілітацію та покращити стан свого здоров`я, а подальше перебування у слідчому ізоляторі може погіршити його стан, що в свою чергу може призвести до катастрофічних наслідків пов`язаних зі здоров`ям. При цьому ОСОБА_6 не одружений, а його батько та матір пенсійного віку проживають у Німеччині.

Тому, оскільки ризиків не існує та не має реальної загрози для результатів досудового розслідування, у зв`язку зі слабким фізичним станом здоров`я ОСОБА_6 та неможливістю здійснювати комунікацію з іншими учасниками кримінального провадження через незнання української і російської мов, то найсуворіший запобіжний захід відносно нього не може бути застосований.

Проте суддя місцевого суду не взяла до уваги вищенаведені факти та не врахувала наявні у матеріалах справи медичні заключення, які підтверджують вкрай важкий стан ОСОБА_6 та неможливість його подальшої реабілітації в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, звертає увагу на те, що оголошення повного тексту оскаржуваної ухвали відбулося без виклику ОСОБА_6 , чим порушено засаду гласності кримінального провадження, визначену ст. 27 КПК України, а копія вказаної ухвали була вручена ОСОБА_6 без перекладу на його рідну мову, що також вказує на незаконність ухвали суду, яка постановлена з порушенням встановленого кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

З матеріалів з кримінального провадження № 0004836 за апеляційною скаргою захисника вбачається, що Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши в судовому засіданні на обговорення питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, з урахуванням внесеного прокурором клопотання, та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, вважав, що продовжують існувати ризики втечі та переховування від суду, перешкоджання суду іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому продовжив обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується доводів захисника про те, що у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, визначені ст. 177 КПК України, для застосування найсуворішого запобіжного заходу, проте суд першої інстанції врахував їх при продовжені обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, то колегія суддів визнає їх безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Тож, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, і конкретні обставини, за яких інкримінується їх вчинення, котрі вказують на вжиття ним заходів до приховування слідів кримінального правопорушення, а також міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має постійного місця реєстрації та проживання на території України, є громадянином ФРН, не одружений, не має сім`ї на території України та офіційного джерела доходу, має батьків похилого віку, які проживають на території ФРН, а також має задовільний стан здоров`я та може утримуватись в закладах пенітенціарної системи, продемонстровану ним поведінку у судових засіданнях, приховування дійсної інформації щодо стану здоров`я, наявну інформацію про можливість пересування обвинуваченого на ходунках та милицях, невиконання останнім своїх обов`язків по прибуттю безпосередньо у судові засідання під час дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, колегія суддів вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати суду іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися від часу зміни йому запобіжного заходу і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Щодо доводів захисника про те, що за станом здоров`я ОСОБА_6 не може утримуватися під вартою, оскільки потребує належної медичної допомоги та тривалої реабілітації, що здійснити в умовах слідчого ізолятору неможливо, то суд першої інстанції досить ретельно дослідив це питання.

Зокрема, суд обґрунтовано врахував інформацію в листі № 509 від 23 квітня 2021 року директора КНП «Київська міська клінічна лікарні швидкої медичної допомоги», за змістом якої, після проведеного хірургічного втручання та подальшого лікування, ОСОБА_6 рухається з ходунками по палаті; можливе ходіння на милицях із навантаженням на праву ногу; пацієнт програму реабілітації та лікувальної фізкультури свідомо не виконує, ігнорує рекомендації медичного персоналу; пацієнт не потребує подальшого стаціонарного лікування в умовах КНП «КМКЛШМД», виписку унеможливлює відсутність постійного місця проживання в Україні, а неодноразові звернення до адвоката з метою вирішення питання з місцем перебування ОСОБА_6 ігноруються, звернення до консульства ФРН також не мали ефекту; ОСОБА_6 потребує функціональної та соціальної реабілітації і може утримуватись в закладах пенітенціарної системи; медичних протипоказань до проведення слідчих дій та участі у судових засіданнях не має.

На спростування такої інформації сторона захисту належних документів не надала, а щодо посилання захисника на медичне заключення сімейного лікаря ОСОБА_6 - доктора медицини ОСОБА_9 , то воно не заслуговує на увагу, оскільки захисник не долучив до апеляційної скарги даних на підтвердження кваліфікації відповідного лікаря, який особисто ОСОБА_6 не оглядав, не вивчав історію його хвороби та проведене лікування.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що до обвинуваченого ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з 15 грудня 2020 року, але ні він, ні інші особи в його інтересах, маючи реальну для цього можливість, не обрали лікаря та/або лікарню, відповідно до власних вподобань, для отримання такої медичної допомоги та проведення оперативних втручань, які, на думку захисника, не були надані обвинуваченому у КНП «Київська міська клінічна лікарні швидкої медичної допомоги».

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано інформацію в листі начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області ОСОБА_10 щодо стану здоров`я обвинуваченого, надану на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2021, згідно якої - обвинувачений свідомо не виконує рекомендації медичного персоналу.

Крім того, згідно листа від 18.08.2021 № 1165Ф/КИ-21 щодо медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 в ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, обвинувачений відмовився від добровільного проведення лікування, про що складений відповідний акт. В той же час, пацієнт свідомо не виконує рекомендації медичного персоналу, про наслідки яких був попереджений.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що приховування стороною захисту дійсної інформації щодо стану здоров`я обвинуваченого та свідоме невиконання останнім програм реабілітації вказує на існування реального ризику втечі ОСОБА_6 , нічим не спростований, а тому колегія суддів визнає непереконливими доводи захисника про те, що умови утримання обвинуваченого в ДУ «Київський слідчий ізолятор» порушують права людини та обвинувачений не може перебувати в умовах слідчого ізолятора у зв`язку з нинішнім станом здоров`я.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений не володіє українською та російською мовами, а виключно німецькою, тому ризиквпливу на потерпілих та свідків відсутній, при цьому потерпілі у судовому засіданні вже допитані, то вони не заслуговують на увагу, оскільки такий ризик судом першої інстанції встановлений не був.

Твердження захисника про те, що оголошення повного тексту оскаржуваної ухвали відбулося без виклику обвинуваченого ОСОБА_6 , чим порушено засаду гласності кримінального провадження, є безпідставними, оскільки вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу судом першої інстанції 11.01.2023 здійснювалось, як за участі обвинуваченого, так і його захисника, а також перекладача, в якому було оголошено резолютивну частину ухвали та повідомлено учасників процесу про день та час оголошення повного тексту ухвали на 14 год. 13.01.2023, що також було перекладено обвинуваченому, проте від нього клопотання про його доставку на оголошення повного тексту ухвали не надходило, тому, через неявку учасників процесу оголошення повного тексту ухвали відбулося за їх відсутності, в тому числі і за відсутності обвинуваченого.

При цьому посилання захисника на те, що копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 було вручено без перекладу на його рідну мову ніяким чином не може свідчити про незаконність чи безпідставність самої ухвали суду.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Також, враховуючи обставини справи та характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року, якою продовжено ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 11 березня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3