КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/3987/22 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2084/2023
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року у кримінальному провадженні №0000203 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто до 10 березня 2023 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що клопотання прокурора щодо запобіжного заходу є обґрунтованим, отже виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник викладає зміст ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 392, ст. 331, ч. 3 ст. 199 КПК України та стверджує, що клопотання прокурора та судове рішення не відповідають вимогам закону, не конкретизуючи при цьому які саме порушення були допущені судом.

Разом із цим, захисник в апеляційній скарзі аналізує зміст висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та посилається на те, що ОСОБА_7 не може бути притягнутий до відповідальності за цим законом, оскільки прокурором не доведено обов`язкових елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме існування незаконних органів влади та факту створення цих органів на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки захисник зазначив в апеляційній скарзі, що сторона захисту не бажає брати участь в апеляційному розгляді, колегія суддів відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу просила змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт, дійшов висновку, що прокурор довів наведені у клопотанні обставини і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника, які фактично зводяться до того, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому злочину, оскільки, розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, у тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений та захисник під час досудового розслідування мали можливість відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України оскаржити повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, у передбаченому законом порядку.

Колегія суддів також зауважує, що апеляційна скарга захисника носить формальний характер, оскільки будь-яких доводів та аргументів, які б стосувалися запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , доцільності обрання того чи іншого запобіжного заходу та відсутності підстав для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, не містить.

Що стосується апеляційного прохання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, то колегія суддів не може з ним погодитись, оскільки визнає доведеним прокурором існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення в колабораційній діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто тяжкому кримінальному правопорушенні проти основ національної безпеки України, яке має підвищений ступінь суспільної небезпеки; тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився від часу обрання запобіжного заходу і виправдовує подальше його тримання під вартою.

З огляду на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Отже висновок суду про наявність достатніх підстав, принаймні на даній стадії судового розгляду, для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом оскаржуваного рішення колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 10 березня 2023 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4