Дата документу 29.11.2022 Справа№ 333/7856/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1192/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/7856/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Мануілівка Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 16 вересня 2021 року о 03 годині 08 хвилин, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та настання суспільно небезпечних наслідків, знаходячись біля кав`ярні «Франсуа», розташованої за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 22, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає та їх злочинні дії залишаться ніким не помічені, шляхом пошкодження пластикової двері, проникли до вищевказаного приміщення матеріальних цінностей, звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме грошові кошти в сумі 6400 грн. та POS - термінал вартістю 5000 грн., а всього майна на загальну суму 11400 грн., чим завдали потерпілому майнову шкоду на зазначену суму. Після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з викраденим майном зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року, з урахуванням положень ст.72 КК, остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2021 року, з урахуванням положень ст.72 КК, остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

Вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК частково приєднати невідбуті частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року та вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року та остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 раніше був судимий вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року за ч.1 ст.186 КК до 1 року позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.ст.75, 104 КК з іспитовим строком 1 рік; вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК до 2 років обмеження волі з випробуванням на підставі ст.75 КК з іспитовим строком 2 роки та вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року за ч.2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі, при чому попередні вироки постановлено виконувати самостійно. Разом з тим, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.70 КК з урахуванням вироку Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, не врахував, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК, ОСОБА_8 вчинено 16.09.2021 року, тобто після постановлення вироків від 11.03.2021 року і в період іспитових строків за цими вироками та в порушення положень ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків не визначив, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Крім того, суд першої інстанції при призначенні мінімального покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК та фактичного приєднання до попереднього вироку лише 1 місяця в повній мірі не врахував, що останній раніше 3 рази судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив тяжкий злочин в період іспитових строків за попередніми вироками, ніде не працює, а вчинення злочинів для обвинуваченого фактично є джерелом доходу. Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_8 та його схильність до вчинення злочинів, у зв`язку з чим призначення мінімального покарання за ч.3 ст.185 КК і фактичне призначення за ч.4 ст.70 КК покарання, що дорівнює невідбутій частині покарання за вироком від 20.12.2021 року не відповідає загальним засадам призначення покарання та за своїм розміром не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги поданої скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги прокурора та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше був засуджений:

- вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року за ч.1 ст.186 КК до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК остаточно до 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року за ч.2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі, при чому попередні вироки постановлено виконувати самостійно.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив крадіжку чужого майна у даному провадженні до постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року, суд правильно визначив обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК.

Разом з тим, при призначенні покарання суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цей же злочин у даній справі обвинувачений ОСОБА_8 вчинив 16.09.2021 року, тобто після постановлення вироків Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року та Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року та в період іспитових строків, встановлених цими вироками.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Між тим, суд першої інстанції наведених вимог кримінального закону не врахував та не призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання на підставі ч.1 ст.71 КК.

Крім того, відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вироку зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, двічі перебував на лікуванні в закладі з надання психіатричної допомоги. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання вини та щире каяття. Обставин протилежного змісту суд не встановив.

Зваживши на зазначені обставини суд першої інстанції вважав за можливе призначити обвинуваченому за ч.3 ст.185 КК мінімально можливе покарання та визначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК у розмірі 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Разом з тим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому за ч.3 ст.185 КК мінімально можливе покарання та визначаючи розмір покарання на підставі ч.4 ст.70 КК хоча і зазначив у вироку, проте належним чином не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше тричі судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі і тяжких. Проте, незважаючи на ці обставини, обвинувачений до нормального життя не повернувся і знову продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши тяжкий злочин проти власності та ще й в період іспитових строків, встановлених вироками від 11.03.2021 року.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про стійкість його умислу щодо подальшого забезпечення свого існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, а отже і про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Відтак, призначене судом ОСОБА_8 покарання не відповідає ступню тяжкості вчиненого ним злочину та даним про особу обвинуваченого через м`якість і таке покарання, на думку колегії суддів, не сприятиме виправленню обвинуваченого та досягненню щодо нього мети покарання.

У контексті наведених обставин вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутих частин покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року та вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2021 року остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4