Справа №293/1812/22
Провадження № 1-кп/293/171/2023
УХВАЛА

14 лютого 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за №0000343 від 19.02.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черняхів Житомирської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який перебуває в умовах утримання СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою перешкоджають об`єктивні обставини.

У судовому засіданні прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів без права внесення застави, згідно поданого 10.02.2023 клопотання.

Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, оскільки ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років. Тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення може переховуватись від суду. Також зазначила, що існує реальний ризик незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, оскільки свідками у провадженні є особи, які відомі обвинуваченому, останній знає їх місце проживання. Крім того, зазначила, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічне кримінальне правопорушення.

Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обивнуваченого менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки за час досудового розслідування та судового розгляду усі ризики, на які посилався прокурор, значно зменшились або перестали існувати. Зазначив, що ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за ст.ст.386, 390, 393 КК України; під час досудового розслідування та перебуваючи у СІЗО не робив спроб вплинути на потерпілого, експертів, свідків; не вчинив інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву від 24.11.2022 про проведення судового розгляду без її участі.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Ухвалою суду від 22.12.2022 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому до 20.02.2023.

Відповідно ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_4 , вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, інші обставини, відповідно до ст. 178 КПК України.

Разом з тим, суд вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Наявні у матеріалах клопотання обставини, на які посилається прокурор, підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися, є реальними і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, та з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитувались судом та яким відомі обставини вчинення ним злочину з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Суддя додатково звертає увагу на відомості про посередню міцність соціальних зв`язків, обвинувачений не працює, від інших членів сім`ї проживає окремо, а також на характер дій, які виявляють відповідне кримінальне правопорушення і за своєю суттю є насильницьким злочином.

З урахуванням даних про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст. 115 КК України, існування ризику повторної участі у вчиненні злочину, пов`язаного з небезпечними насильницькими діями, у високому ступені є обґрунтованим.

Суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за ст.ст. 386, 390, 393 КК України; під час досудового розслідування та перебуваючи у СІЗО не робив спроб вплинути на потерпілого, експертів, свідків; не вчинив інше кримінальне правопорушення, оскільки вказані обставини неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, проте обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу зміни запобіжного заходу, існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу та були враховані судом, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк 60 днів.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи тяжкість обвинувачення, обставини скоєння кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, суд вважає відсутніми підстави для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14.04.2023 включно без права внесення застави.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ