Єдиний унікальний номер: 343/734/17
Номер провадження: 1-кп/0343/42/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в присутності запасного судді: ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , про закриття кримінального провадження та про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000409 від 25.08.2017 відносно

ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_10 ,

перекладачки грузинської мови - ОСОБА_11 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ВСТАНОВИВ:

на розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання, в якому просить закрити кримінальне провадження "полюбовно", "без ущербу дня нього", а у випадку відмови в задоволенні поданого ним клопотання виплатити йому грошову компенсацію в розмірі п`ятсот дванадцять мільйонів гривень. 20.01.2023, 27.01.2023 подав клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину та у зв`язку із закінченням строків давності.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_6 подав клоптання, в яких зазначив, що носіння електронного засобу контролю призвело до погіршення його життя та стану здоров`я. У нього постійно пригнічений стан, безсоння, головні болі та болі в нозі на якій знаходиться цей пристрій. 14.03.2023 подав клопотання, в якому просить звільнити його із примусового домашнього арешту із застосуванням "електронних мір контролю" і змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, у зв`язку із тим, що він з 09.03.2023 почав курс лікування. Зазначає, що в нього виявлені захворювання хребта, а саме: остеохондроз, спондилоартроз, полісегментарні протрузії дисків на рівні шийного, грудного та поперекового відділу хребта, грижі дисків, часткові дегенеративні стенози на рівні шийного та грудного відділів хребта, компресія тіл грудного відділу хребта.

21 березня 2023 року через канцелярію суду подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу, у зв`язку із тим, що йому необхідне стаціоннарне лікування і оперативне втручання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_15 підтримали подані клопотання.

Інші обвинувачені підтримують подані ОСОБА_6 клопотання.

Захисники при вирішення клопотань ОСОБА_6 покладаються на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу, оскільки такі не обґрунтовані та ним не надано доказів, що електронний засіб контролю перешкоджає йому здійснювати лікування і дані клопотання являються одним із способів ухилення від участі в судових засіданнях. Окрім цього, ОСОБА_6 неоноразово порушується дотримання обов`язків покладених на нього судом пов`язаних із носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 та від 14.07.2021 № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 4 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 14 Закону України "Про засади державної мовної політики", сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 даного Закону зазначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Ч. 1, 2 ст. 14 цього Закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

У ч. 1 ст. 29 КПК України також регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

З урахування вищевикладеного, суд доходить висновку, що органи досудового розслідування, прокуратура та суд, як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів.

При цьому передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів (у тому числі клопотань в кримінальному провадженні) українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Отже, виходячи із системного аналізу положень Конституції України, законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про забезпечення фукціонування української мови як державної», документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль на стадії досудового розслідування, розгляд клопотань на стадії судового розгляду, мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином України, вільно володіє українською мовою та під час судового розгляду до моменту зміни йому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт подавав клопотання українською мовою.

Однак, подані ним клопотання викладені російською мовою та не відповідають вимогам встановленим чинним законодавством України.

І хоча з урахування наведеного вище, суд має право повернути йому подані клопотання, однак беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 скаржиться на стан здоров`я у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та про наявність, на його думку, підстав для закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне їх розглянути.

Так, відповідно до положень ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст. 8, 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Стосовно клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, суд зазначає таке.

Інститут закриття кримінального провадження є одним з базових інститутів кримінального процесу, зокрема, за обставин, що об`єктивно виключають можливість кримінального переслідування.

Закриття кримінального провадження породжує виключно сприятливі наслідки щодо осіб, відносно яких проводилось кримінальне переслідування, відновлюється репутація, добре ім`я, честь та гідність.

Частиною 1 статті 284 Кримінально процесуального кодексу України передбачено загальні підстави закриття кримінального провадження, зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено закриття в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження судом.

Згідно із ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Відповідно до вимог ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, зокрема: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; та інші.

Враховуючи положення ст. 91, 368, 373, 374 КПК України, суд приходить висновку, що лише при постановленні вироку (виправдувального чи обвинувального) судом може бути вирішено питання: 1) чи дійсно мало місце інкриміноване особі діяння; 2) чи міститься в ньому склад злочину та чи вина особи у його вчиненні.

Таким чином, прийняття судом законного та обґрунтованого рішення є неможливим без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, належного дослідження та оцінки наявних доказів в порядку, визначеному статтею 94 Кодексу.

Аналізуючи вищезазначені норми закону суд вважає, що у разі встановлення під час судового розгляду відсутності в діянні складу злочину, суд має ухвалити виправдувальний вирок, а не закрити кримінальне провадження, як це зазначає обвинувачений ОСОБА_6 .

Разом з тим, вирок ухвалюється за результатом розгляду кримінального провадження, а саме після дослідження усіх доказів, поданих сторонами.

Крім того, суд звертає увагу, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення ряд злочинів, однак він не конкретизує у якому саме із поставлених йому у вину відсутній склад злочину.

Також ОСОБА_6 просить закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Однак, ст. 284 КПК України не передбачає такої підстави для закриття кримінального провадження.

Вказуючи на строки давності, обвинувачений ОСОБА_6 , фактично просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із цією підставою.

Суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 поставлено у вину вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів і враховуючи період вчинення інкримінованих йому злочинів (2015 2016), на даний час немає жодних підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Щодо інших клопотань ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження то в таких не наведено жодних доводів.

Враховуючи наведене, заявлені клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 201 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 отримано судом 14.03.2023 та було призначено до розгляду на 15.03.2023, однак у зв`язку із поданим клопотання захисника останнього адвоката ОСОБА_15 , про неможливість з`явитись в судове засідання через сімейні обставини та листа командира взводу конвойної служби ГУ НП в Івано Франківській області про недоставку інших обвинувачених, судове засідання було відкладено.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 посилається на негативний вплив на його здоров`я спричинений носінням електронного засобу контролю та те, що він розпочав лікування, у зв`язку із захворюванням хребта.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи доводи клопотання про зміну запобіжного заходу, враховуючи положення ст. 26 КПК України, судом при розгляді поданого клопотання вирішується питання щодо можливості зміни застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на особисте зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які посилається прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення суду. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КПК України, застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 195 КПК України, електронні засоби контролю можуть застосовуватися працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали суду, якою щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно із ч. 4 ст. 195 КПК України, не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.

Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України (ч. 3 ст. 195 КПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 5 Розділу ІІ Порядку застосування електронних засобів контролю, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 480 від 08.06.2017, електронний браслет закріплюється на тілі обвинуваченого в найвужчому місці гомілки або зап`ястя так, щоб не допустити суттєвого порушення нормального укладу життя особи, уникнути значних незручностей під час його носіння.

Доказів того, що під час закріплення на тілі (гомілці ноги) обвинуваченого ОСОБА_6 електронного браслета поліцейським було порушено правила його закріплення, судом не здобуто та самим обвинуваченим не надано. І, відповідно, судом не встановлено обставин, що через носіння електронного браслета в нього погіршився стан життя чи здоров`я.

Стосовно того, що він розпочав лікування у зв`язку із захворюванням хребта то відповідно до довідки №1977 від 09.03.2023 виданої лікарем ТзОВ «Клініка відновлення здоров`я» ОСОБА_17 , ОСОБА_6 потребує лікування - масажі, фізіопроцедури, мануальна терапія.

Проте, даних, що дане захворювання спричинено носінням електронного засобу контролю в суду немає.

З огляду на вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, зважаючи на обставини вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 та актуальність ризиків, є виправданим, дієвим та пропорційним.

За таких обставин, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 2, 8, 9, 201, 284, 372 392 КПК України суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження та про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3