Пр.1-кп/336/255/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2023 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Оріхів Запорізької області,громадянина України,з середньою спеціальною освітою,одруженого, працюючого водієм таксі,зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,мешкає тимчасово за адресою АДРЕСА_2 ,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

Встановив:

02 липня 2021 року близько 21 години 20 хвилин, водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «ВАЗ- 211140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь», від вул. Івана Богуна в напрямку вул. Молочної, на території Шевченківського району м. Запоріжжя. При цьому, швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_5 , складала 80-90 км/год., що перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці проїзної частини 50 км/год.

В салоні керованого ним автомобіля на передньому сидінні перебувала пасажир ОСОБА_4 .

В цей же час, в зустрічному для водія ОСОБА_5 напрямку, керуючи вантажним сідловим тягачем «MAN TGS 21.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом «Wielton NW3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух водій ОСОБА_6 .

Під час подальшого руху, поблизу буд. № 3 по вул. Дорожній, водій ОСОБА_5 перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вліво, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з вантажним сідловим тягачем «MAN TGS 21.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом «Wielton NW3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному йому напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечнім і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п. 12.9 «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7. на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту и"

пункту 30.3 цих Правил».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/8515-ІТ від 23.07.2021, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП пасажиру автомобіля «ВАЗ-211140», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_4 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1411 /п від 03.08.2021, у ОСОБА_4 виявлено:

- тупа травма живота із розривом паренхіми селезінки у ділянці верхнього полюсу зі скупченням крові в черевній порожнині, із наступним її видаленням, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою втрати будь-якого органу;

- закрита травма органів грудної клітки: перелом правої ключиці, переломи 3-5 ребер справа по ключичній лінії, зліва 2 ребра по середній ключичній лінії та 6-7 ребер по аксилярній лінії, множинні садна тулуба, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;

- закритий перелом середньої третини діафізу лівої плечової кістки із наступним проведенням остеосинтезу перелому; закритий уламковий перелом нижньої третини правої стегнової кістки, із наступним проведенням остеосинтезу перелому; закритий внутрішньо-суглобовий перелом обох виростків лівої стегнової кістки із наступним проведенням металоостеосинтезу перелому виростків; закритий перелом лівої лонної кістки зі зміщенням; скальпована рана лівого передпліччя (кисті), множинні садна кінцівок, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;

- закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки, множинні садна обличчя, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.Пояснив,що 02 липня 2021 року близько 21 години 20 хвилин, він, керуючи автомобілем «ВАЗ- 211140», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,в салоні якого перебувала пасажир-його дружина, здійснював рух по проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь», від вул. Івана Богуна в напрямку вул. Молочної,вони повертались додому в м.Оріхів від друзів. Оглядність була обмежена через погодні умови темної пори доби та дощ. Обставин ДТП він не пам`ятає, фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював. У скоєному розкаявся,наразі працює водієм таксі.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку,суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину,виходячи з такого.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала,що за згадуваних вище обставин вони з чоловіком на автомобілі під його керуванням їхали від друзів додому в м.Оріхів,в автомобілі вона займала місце пасажира поряд з водієм,за дорожньою ситуацію не слідкувала,пам`ятає,що в момент ДТП йшов дощ, далі її спогади пов`язані з наданням їх медичної допомоги. Жодних претензій вона до обвинуваченого не має,характеризує його як досвідченого та сумлінного водія,його заробіток у службі таксі є джерелом їх сімейного бюджету.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії по ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Як випливає з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р.(із змінами) »Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті»,при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки,що настали,а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту,її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів,працівників,відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх,тощо),а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання,та особу винного.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого необережного кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 раніше не судимий,має постійне місце проживання,мешкає у сім`ї, соціально адаптований,працює водієм служби таксі,не має шкідливих залежностей,негативних відомостей про особу обвинуваченого під час судового розгляду справи не встановлено.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття у скоєному,добровільне відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,вжив заходів для допомоги потерпілій під час лікування, що вона підтвердила в судовому засіданні,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину, послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Потерпіла висловила позицію про можливість призначення обвинуваченому не суворого покарання у виді попередження з урахуванням його каяття та добровільного відшкодування завданих їй збитків.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.

Всі ці відомості суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.286 ч.2 КК України для застосування ст.75,76 КК України,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Як зазначено у п.21 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ,у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та

2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання

про доцільність застосування до винного додаткового покарання -

позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати

посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи

експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286

КК,суд може не призначати за наявності декількох обставин,які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,і з урахуванням особи винного.

За обставинами справи суд не вбачає необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,оскільки він раніше до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався,вчинене ним вперше кримінальне правопорушення є необережним,керування транспортним засобом є наразі єдиним джерелом доходів обвинуваченого та членів його сім`ї,для яких він є годувальником.

Речовий доказ по справі,яким визнаний транспортний засіб ВАЗ- 211140 реєстраційний номер НОМЕР_5 ,що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 ,необхідно повернути обвинуваченому за належністю.

За змістом обвинувального акту,по справі наявні судові витрати на проведення експертизи № СЕ-19/108-21/8134-ІТ від 01.02.2022 р., № СЕ-19/108-21/8144-ІТ , № СЕ-19/108-21/8145-ІТ вартістю 2059 гр.44 коп.кожна, відшкодування яких передбачено ст.118,122,124 КПК України.

При постановленні обвинувального вироку такі витрати у повному обсязі суд стягує з обвинуваченого у дохід держави.

Цивільний позов не заявлено.

Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази:

-транспортний засіб ВАЗ- 211140 реєстраційний номер НОМЕР_5 ,що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 ,залишити йому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 у дохід держави судові витрати на проведення судової експертизи № СЕ-19/108-21/8134-ІТ від 01.02.2022 р., № СЕ-19/108-21/8144-ІТ , № СЕ-19/108-21/8145-ІТ у розмірі 6178 (шість тисяч сто сімдесят вісім)гривень 32 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1