ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/743/23 Справа № 629/5132/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , а також прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0002232, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

В період часу з 02:14 год. 10 жовтня 2017 року до 04:14 год. 10 жовтня 2017 року, більш точний час дослідженими доказами не встановлений, ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_9 перебували в квартирі АДРЕСА_3 . В цей час через побутові причини між ними виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел, спрямований на умисне противоправне спричинення смерті ОСОБА_9 . Бажаючи діяти саме з таким наміром, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 повалив ОСОБА_9 на ліжко в кімнаті вказаної квартири, обхопив пальцями обох рук шию останньої та здавив її, чим припинив доступ кисню, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: травми шиї з лінійно-дугоподібними саднами на правій бічній поверхні шиї у верхній третині в 2,5 см вправо від серединної лінії і 2 см від нижньої шелепи (1х0,1 см), на правій бічній поверхні шиї на 5 см вправо від серединної лінії і 2 см від кута нижньої шелепи (1,5х0,1 см), на правій бічній поверхні шиї в 5,5 см вправо від серединної лінії і 4 см від кута нижньої щелепи (0,8х0,1 см), синцями в області кута нижньої щелепи справа (5,5х3 см), на правій бічній поверхні шиї в середньо-верхній третині (3х2 см), на лівій бічній поверхні шиї у верхній третині (4х3,5 см), переривчастими темно - червоними крововиливами в м`які тканини шиї в області під`язикової кістки і хрящів гортані з обох сторін, двосторонніми переломами під`язикової кістки в місцях з`єднання великих рогів з тілом, які утворилися від здавлюючої дії пальців рук (або руки) при удавленні; садна в області проекції середньої третини правої ключиці (1,1х0,1 см і 1х0,1 см), які утворилися від дії тупо-загострених предметів. якими могли бути нігті людини; синці на передній поверхні грудної клітини в області проекції 2-го ребра по середньо-ключичній лінії (2х1,5 см), в області проекції зовнішньої третини правої ключиці із заходженням на область проекції 1-го ребра (4x2 см), які утворилися від дії тупого (тупих) твердого предмета, що не відобразив своїх індивідуальних особливостей. Внаслідок умисного здавлювання ОСОБА_6 шиї ОСОБА_9 пальцями (удавлення руками), розвинулася механічна асфіксія, вій якої остання в цей же час померла на місці події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що єдиним прямим доказом винуватості ОСОБА_6 є слідчий експеримент, який не містить ознак відтворення подій, а посвідчує підозрюваним зізнання у вчиненні злочину, яке слід розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення в розумінні ч. 4 ст. 95 КПК України. Вказує, що під час проведення слідчого експерименту, слідчий тиснув на ОСОБА_6 .

Окрім цього вказує, що пояснення свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які надали докази, що між подружжям ОСОБА_14 були неприязні відносини, не є прямими доказами та не можуть бути враховані при винесенні обвинувального вироку.

Зазначає, що молекулярно-генерична експертиза не підтвердила, що саме обвинувачений ОСОБА_6 причетний до вбивства. А згідно висновку судово-цитологічної експертизи, під нігтями ОСОБА_6 виявлено кров іншої людини.

Також захисник зауважує, що свідок ОСОБА_15 повідомила, що не бачила скла від розбитого вікна на балконі, хоча в суді надала інші покази, згідно яких пояснила, що бачила на балконі розбите скло.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_16 надав покази, що ніби чув, що було розбите скло на балконі.

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що інкримінованого злочину він не вчиняв. Коли його було доставлено до відділення поліції, почався його допит із застосуванням фізичного та психологічного тиску, в ході якого співробітники поліції примусили його зізнатися у вбивстві.

Зазначає, що під час його допиту, він не мав захисника. Він хотів якнайшвидше залишитися наодинці, а тому погодився написати усе, що продиктують співробітники поліції.

Вказує, що наданий йому захисник рекомендував на слідчому експерименті відтворювати обставини, які він вказував при допиті, а вже в суді надати правдиві показі, оскільки саме вони будуть прийняті судом до уваги.

Обвинувачений також зауважує, що під час слідчого експерименту на балконі були уламки скла, про що він повідомив слідчому, але даний факт залишився без уваги останнього. Також додав, що у потрапити вікно не складно, оскільки знизу знаходиться дах кафе.

- прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі. В іншій частині вирок просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що при призначенні покарання, судом не приділено належної уваги даним, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він скоїв особливо тяжкий злочин, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, проте раніше притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі, покази свідків, які характеризують ОСОБА_6 виключно негативно, останній офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу.

Зазначає, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 807 від 13 грудня 2017 року ОСОБА_6 на час проведення експертизи страждав на хронічне психічне захворювання у формі захворювання у формі залежності внаслідок вживання алкоголю.

Таким чином, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, не відповідає ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого через його м`якість.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали свої апеляційні скарги, проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, за наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами потерпілого ОСОБА_16 слідує, що ОСОБА_6 та потерпіла постійно сварилися, оскільки останній постійно пиячив. Був випадок, коли обвинувачений повалив його матір на землю та душив. Також потерпілий зазначив, що скла та вибитої шибки не бачив, а на балконі все було як і до того, жодних слідів ремонту не бачив.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що обвинувачений ОСОБА_6 після повернення з вахти постійно пиячив та ображав потерпілу. 09 жовтня 2017 року потерпіла їй повідомила, що боїться йти додому, оскільки не знає, що ОСОБА_6 з нею зробить, бо останній дуже агресивний. На питання, чому потерпіла не кине ОСОБА_6 , остання казала, що той її тоді вб`є. Окрім цього свідок повідомила, що потерпіла їй розповідала, що ОСОБА_6 її придушував та погрожував задушити.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що обвинувачений ОСОБА_6 постійно пиячив, був агресивним. Також свідок вважала, що обвинувачений міг позбавити потерпілу життя.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що коли вона зайшла до спальні, тіло потерпілої лежало поперек дивану, були явні сліди на шиї, ОСОБА_17 була майже синя, свіжий синяк, а голова була повернута на бік, сама вона лежала рівно, ноги спущені з дивану. Вікна ніде вибиті не були. Також свідок повідомила, що ОСОБА_6 весь час пиячив, постійної роботи не мав, крав з дому. Вказує про часті лайки, які чули сусіди, причинами яких була агресивна поведінка ОСОБА_6 . Зазначила, що потерпіла скаржилася, що ОСОБА_6 її б`є.

За показами свідка ОСОБА_12 слідує, що обстановка в квартирі матері була порушена лише в материній спальні, були скинуті з комоду квіти та фотографії, а ОСОБА_6 був напідпитку. Вказує, що мати боялася обвинуваченого, останній постійно пиячив. Зазначає, що ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, міг спричинити матері тілесні ушкодження.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо осіб потерпілого та свідків, а також правдивості та об`єктивності їхніх пояснень, у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки надані пояснення є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються між собою.

Окрім наведених вище пояснень потерпілого та свідків, вина ОСОБА_6 також підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 10 жовтня 2017 року, відповідно до якого, яких на ліжку виявлено труп ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу огляду трупа від 10 жовтня 2017 року, зафіксовані наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, температура тіла та зовнішнього середовища, час відновлення кольору трупних плям. Також зафіксовано порушення обстановки в лівому дальньому куті кімнати, де комод розвернутий до входу, перекинуті два горщики з квітами та розбита рамка з фотографією.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 202-ЛЗт/17 від 07 грудня 2017 року в ході експертизи трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження, які призвели до механічної асфіксії, що розвинулася внаслідок здавлення шиї пальцями (удавлення руками), яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_9 є механічна асфіксія в результаті здавлення шиї пальцями (удавлення руками).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 11 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 в присутності захисника і понятих показав, що під час його спілкування з потерпілою, він пішов за дружиною в її кімнату, а остання сиділа на дивані та продовжувала висувати йому претензії. ОСОБА_6 показав, як він двома руками за плечі притис її до дивану, тримаючи так секунд 5-10. Дружина внаслідок таких його дій замовкла і більше нічого не казала, а він вийшов з кімнати, зайшов до своєї кімнати і зачинив двері. Зранку він зайшов до кімнати дружини, то побачив, що дружина лежить мертва приблизно в тому ж положенні, в якому він її залишив. Підтвердив, що в квартирі він був один, тому крім нього дружину було вбити нікому. При цьому заперечував те, що він умисно вбив свою дружину, однак чи він її вбив, сам не знає.

Згідно протоколу огляду від 26 січня 2021 року було проведено додатковий огляд квартири АДРЕСА_3 , в ході якого було встановлено, що під балконом мається дах кафе, частина вікна балкону, що відчиняється, знаходиться на висоті 290 см від даху кафе, на даху кафе на момент огляду відсутні будь-які пристосування чи драбина, які можливо використати для потрапляння на балкон.

Відповідно до висновку судово-цитологічної експертизи № 1220-Ц 2017 р. від 15 грудня 2017 року кров від трупа громадянки ОСОБА_9 відноситься до групи О(І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Кров громадянина ОСОБА_6 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. При проведенні судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту рук громадянина ОСОБА_6 знайдені сліди крові людини, в якій виявлений тільки антиген Н. Встановити статеву належність слідів крові не представилося можливим в зв`язку з відсутністю елементів крові. Антиген Н характерний для групи крові О(І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_9 .

За показами допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції судово-медичного експерта ОСОБА_18 , остання підтвердила здійснені нею висновки за висновком судово-цитологічної експертизи № 1220-Ц 2017 р. від 15 грудня 2017 року та показала, що групова приналежність крові, виявленої під нігтями обвинуваченого може, в тому числі, походити від потерпілої.

У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 807 від 13 грудня 2017 року ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Перевіряючи доводи захисника в тій частині, що єдиним прямим доказом винуватості ОСОБА_6 є слідчий експеримент, який не містить ознак відтворення подій, а посвідчує підозрюваним зізнання у вчиненні злочину, яке слід розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення, з посиланням також на тиск на ОСОБА_6 з боку слідчого, то вони не є слушними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 в присутності захисника і понятих показав, як під час сварки притис руками дружину до дивану, після чого та замовкла, а зранку він виявив тіло дружини приблизно в тому ж положенні, в якому залишив.

Тобто, зауваження захисника щодо фактичного допиту обвинуваченого ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту не відповідають дійсності, оскільки як слідує з відеозапису даної слідчої дії, обвинувачений ОСОБА_6 особисто відтворював події, які відбувалися під час вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому слідчий експеримент не передбачає виключно встановлення механічної послідовності дій, а передбачає в тому числі і спілкування між учасниками слідчої дії для встановлення певних обставин, які не повинні розцінюватися як допит.

Окрім цього, проведення даної слідчої дії здійснювалось безпосередньо за участі обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_19 , які не виказували незгоди із методами проведення слідчої дії, а також не зазначали про здійснення будь-якого тиску на обвинуваченого з боку працівників поліції.

Таким чином, підстав вважати протокол проведення слідчого експерименту недопустимим доказом з мотивів, наведених стороною захисту, колегія суддів не вбачає.

Щодо посилання захисника на те, що пояснення свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , стосовно наявності неприязних відносин між подружжям ОСОБА_14 , не є прямими доказами та не можуть бути враховані при винесенні обвинувального вироку, то вони також не є слушними, оскільки дані особи свідків однаково характеризували обвинуваченого ОСОБА_6 як агресивну та неврівноважену людину, яка схильна до вживання алкоголю, а також як такого, що постійно погрожував потерпілій фізичною розправою, в тому числі і шляхом удушення.

Доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що молекулярно-генетична експертиза не підтвердила, що саме обвинувачений ОСОБА_6 причетний до вбивства, спростовуються поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які вказали хоча і на вкрай незначний обсяг слідів крові, які були виявлені при судово-цитологічному дослідженні, проте висновок молекулярно-генетичної експертизи № 1420 від 26 вересня 2022 року не доводить відсутність в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_6 слідів крові людини, які могли походити від потерпілої ОСОБА_9 та не могли походити від ОСОБА_6 .

Зауваженням сторони захисту стосовно наявності слідів розбитого скла на балконі, з посиланням на винуватість іншої особи, яка могла вчинити вбивство потерпілої ОСОБА_9 , судом першої інстанції була також надана ґрунтовна оцінка, яка зводиться до того, що жоден доказів не доводить, що на час огляду місця події скло від вибитої шибки кватирки знаходилося всередині балкону, оскільки жоден із свідків не повідомляв про наявність битого скла в приміщенні квартири, що також підтверджується і результатами огляду місця події від 10 жовтня 2017 року, під час якого не було зафіксовано осип скла на балконі.

Таким чином, версія сторони захисту щодо можливого проникнення до приміщення квартири іншою особою, не знайшла свого підтвердження як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, та свідчить про те, що причетним до вбивства потерпілої ОСОБА_9 є виключно обвинувачений ОСОБА_6 .

При цьому, хоча в кімнаті потерпілої і був безлад, що є результатом конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 , проте жодні цінні речі останньої не зникли, що свідчить про визначеність умислу виключно на позбавлення життя потерпілої.

Підстав ставити під сумнів результати слідчих дій та висновки експертиз колегія суддів не вбачає, так само і стороною захисту не надано об`єктивних причин для визнання цих доказів недопустимими.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказують обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника відсутні, оскільки, враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, є чіткими, не допускають неоднозначного трактування, а тому, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції, і, вважає, необхідним у задоволенні апеляційних скарги обвинуваченого та захисника відмовити.

Доводи апеляційної скарги прокурора з посиланням на м`якість призначеного обвинуваченим покарання судом, не є слушними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Згідно вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого умисного злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення та його тяжкі непоправні наслідки, відомості про особу обвинуваченого, відсутність на час вчинення злочину не знятих та непогашених судимостей, наявність у обвинуваченого зареєстрованого і постійного місця проживання, негативну характеристику свідками, відсутність офіційного працевлаштування та постійного джерела доходу, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі врахував усі обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг як обвинуваченого та захисника, так і прокурора, у зв`язку із чим вважає за необхідне вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , а також прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0002232, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4