Провадження № 1-кп/947/645/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000666від 30.09.2022 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської обл., Татарбунарського р-ну, с.Дмитрівка, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-30.11.2021 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 200 годин;

- 30.08.2022 року Київським районним судом міста Одеси за ст. 309 ч.1 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 20 днів обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

- 05.09.2022 року Київським районним судом міста Одеси за ч.1 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах влади і в органах місцевого самоврядування на строк десять років;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 29.09.2022 приблизно о 16 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи в «Міській пекарні», що розташована за адресою: місто Одеса, проспект Академіка Глушко, будинок 11Г, виник злочинний намір спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману. В якості предмета свого злочинного посягання, ОСОБА_4 , визначив мобільний телефон марки «MeizuM6» в корпусі золотистого кольору, imei1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 та сім-картою «Vodafone» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , що належав на праві власності раніше незнайомому йому потерпілому ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , звернувся до ОСОБА_5 з проханням зателефонувати з належного тому мобільного телефону, при цьому запевнивши останнього у тому, що відразу після здійснення дзвінка він поверне вищевказаний телефон, однак дійсного наміру повертати потерпілому ОСОБА_5 телефон не мав. ОСОБА_5 , будучи введеним в оману та не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_4 , передав останньому свій мобільний телефон.

У подальшому, ОСОБА_4 ,заволодівши шляхом обману належним ОСОБА_5 мобільним телефоном марки «MeizuM6» в корпусі золотистого кольору, imei1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 та сім-картою «Vodafone» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , матеріальної цінності якої для потерпілого немає, непомітно для ОСОБА_5 місце вчинення злочину залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну 533 гривні 33 копійки.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 29.09.2022 року він знаходився в «Міській пекарні» розташованої по проспекту Ак.Глушко 11 Г, де звернувся до потерпілого і попросив мобільний телефон щоб подзвонити, впевнивши останнього що поверне телефон. Потерпілий передав йому телефон, отримавши його він непомітно для потерпілого зник з місця вчинення злочину. У скоєному щиро кається, у нього тяжке матеріальне становище, просив суворо його не карати. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії зач. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, покарання не відбув, злочин вчинив в період відбуття покарання за попереднім вироком, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру до обвинуваченого, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст.69, 75 КК України.

Крім того, призначення покарання ОСОБА_4 без застосування вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Також встановлено судом, що ОСОБА_4 засуджено вироком Київського районного суду міста Одеси від 30.08.2022 року за ст. 309 ч.1 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 20 днів обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Виходячи положення частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Також, відповідно до правової позиції,яка висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа № 127/25037/17), яким наголошено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, ОСОБА_4 засуджено вироком Київського районного суду міста Одеси 05.09.2022 року за ч.1 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах влади і в органах місцевого самоврядування на строк десять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з ОСОБА_4 . Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 року у вигляді двох місяців обмеження волі, та невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2022 року у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах влади і в органах місцевого самоврядування на строк десять років, остаточно призначити ОСОБА_4 покаранняу вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяця з позбавленням права обіймати посади в державних органах влади і в органах місцевого самоврядування на строк десять років.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах влади і в органах місцевого самоврядування на строк десять років, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Речові докази: мобільним телефоном марки «MeizuM6», вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави за проведення судової експертизи в сумі 755 гривень 12 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1