УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 937/9140/21

провадження № 51-3497ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 серпня 2022 року,

встановив:

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 серпня 2022 року вищезазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального закону порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує, зокрема, на те, що рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 яким визнано неконституційними положення третього речення ч. 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), є підставою для перегляду за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року стосовно нього, проте суди не надали належної оцінки його доводам. Крім того, вказує на порушення його права на захист.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 433 КПК визначено, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 3 ст. 459 КПК виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Як убачається з судових рішень, ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з заявою про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року. У своїй заяві посилався на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягали у порушенні його прав і свобод щодо застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування.

Місцевий суд, відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, положення третього речення частини третьої статті 315 КПК, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а саме з 23 листопада 2017 року. Тобто на час проведення досудового розслідування та судового розгляду справи відносно ОСОБА_1 положення третього речення ч.3 статті 315 КПК було чинним, а тому суд вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами є недоречним.

Таким чином, постановляючи рішення за заявою засудженого за виключними обставинами та не встановивши передбачених ч. 3 ст. 459 КПК обставин місцевий суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції засуджений звернувся з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи засудженого ОСОБА_1 визнав їх безпідставними з наведенням в ухвалі належного обґрунтування на їх спростування, зазначивши при цьому, що жодних нових обставин, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, засуджений та його захисник апеляційному суду не надали, тому обґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 405, 407, 419, 459 КПК.

Доводи засудженого щодо порушення його права на захист колегія суддів також вважає безпідставними. Як вбачається з оскаржуваного рішення апеляційного суду, за заявою засудженого ОСОБА_1 ухвалою апеляційного суду йому було призначено захисника, який ознайомився з матеріалами провадження в повному обсязі та висловив узгоджену позицію захисту під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, обставин, які б були підставами для скасування судових рішень за доводами касаційної скарги засудженого, не встановлено.

Більш того, як слушно зазначив апеляційний суд у своєму рішенні, засуджений ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду з аналогічною заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами, за результатами розгляду якої ухвалою від 20 січня 2022 року Велика Палата Верховного Суду відмовила у відкритті провадження (провадження № 13-4зво22).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 серпня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4