У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 100 000 004 25 від 11 червня 2021 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, фізичної особи - підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.12.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_4, близько 23:00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки "BMW X6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 37 км. автодороги "Бориспіль-Дніпро" в напрямку від м. Переяслава до м. Борисполя порушив вимог пунктів 2.3 (б), 14.2 Правил дорожнього руху України.

Зокрема, проявив злочинну недбалість і не діяв таким чином, щоб не загрожувати життю та здоров`ю громадян, а також не врахував дорожню обстановку і не переконався у безпечності своїх дій і відсутності перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Рухаючись по автодорозі зі щільним рухом автотранспорту, будучи неуважним, обвинувачений проявив безпечність під час здійснення маневру обгону попутного вантажного автомобіля.

Так, не переконавшись, що зустрічна смуга руху, на яку він буде виїжджати, буде вільна від інших транспортних засобів на достатній для обгону відстані та можливості повернення в свою смугу руху, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону і, побачивши перед собою зустрічний транспортний засіб, зменшив швидкість, щоб мати змогу повернутися в свою смугу руху. Однак, не встиг завершити такий маневр і допустив зіткнення із автомобілем марки "OPEL VECTRA", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у своїй смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.12.2021 стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, а у решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 стверджує, що, обираючи ОСОБА_6 міру покарання та приймаючи рішення про звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд послався на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування шкоди, проте судом не враховано наслідки даного злочину - смерть ОСОБА_9 , які є тяжкими та незворотними, що вказано у позиції, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа № 439/397/17, провадження № 13-66кс18).

А тому, як вказує заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , не можна погодитись з висновками суду першої інстанції щодо не призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки вони також не ґрунтуються на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , навіть позитивна характеристика обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, відшкодування завданих потерпілим збитків не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 посилається, що суд не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом - не є вирішальною, оскільки уникнення особою від призначення додаткового покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Отже, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 вважає, що звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення м`якого покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка яких не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що 25.07.2022 на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 про розгляд справи без участі потерпілих та їх представника, в якому вони висловили і прохання про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційних вимог прокурора у провадженні в повному обсязі, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції, та за доводами сторін у провадженні в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, позиції потерпілих у провадженні, та даних про особу обвинувачених, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Дійсно, за приписами ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності за нормою ст. 25 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України вказує про можливість призначення покарання від 3-х до 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3-х років або без такого.

Правильність призначення покарання ОСОБА_6 основного покарання у виді 4-х років позбавлення волі - фактично прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

У провадженні встановлені обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому, яке виразилось у визнанні та усвідомленні негативності скоєного діяння, та активне сприяння розкриттю злочину, - оскільки протягом досудового розслідування та судового слідства обвинувачений давав детальні та послідовні показання щодо обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), які лягли як в основу його обвинувачення у провадженні, так і в основу обвинувального вироку суду, що прокурором не спростовується.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - судом не встановлено.

Не послалася на такі обставини і сторона обвинувачення у провадженні.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і позиція потерпілих у провадженні, які будь-яких претензій до обвинуваченого не пред`явили, оскільки він добровільно часткового відшкодував завдану шкоду потерпілій ОСОБА_11 в розмірі 415.110 грн. (а.п. 83) та зобов?язався сплачувати їй щомісячне грошове утримання в розмірі 8.000 грн. з серпня 2021 року (а.п. 84-86, 124-139), а тому потерпілі та їх представник просили призначити ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що виказав свою позицію і прокурор при розгляді провадження в суді першої інстанції.

Отже, досліджуючи позицію потерпілої сторони у провадженні, суд першої інстанції з нею погодився з огляду і на особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не притягався до відповідальності (а.п. 60), має на утриманні дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 . ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 63, 64), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 65, 66).

Позитивно характеризується і як ФОП у своїй діяльності.

Займається волонтерською і доброчинною діяльністю (а.п. 67, 82).

Періодично здійснює перерахування на ЗСУ (а.п. 140-153).

Враховуючи наведене та позицію потерпілих і тому числі на стадії апеляційного провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання, звільнивши від його відбування, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, в умовах виконання постійного та обов`язкового контролю за його поведінкою, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції і щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, виходячи з відсутності доцільності такого застосування, яке є альтернативним в ч. 2 ст. 286 КК України, - за наведених вище обставин та виходячи з того, що у разі його застосування, воно вплине не тільки на матеріальне забезпечення сім?ї обвинуваченого, а й на подальше виконання зобов?язання обвинуваченого щодо щомісячної виплати грошових коштів на утримання матері загиблого - потерпілої ОСОБА_11 , що узгоджується і правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 361/2704/16-к, провадження № 51-358км18.

Інших підстав для обстоювання своєї позиції щодо м?якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не викладено та прокурором у суді апеляційної інстанції - не приведено.

За наведеним, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Доля речових доказів вирішена у порядку ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати, що підлягають відшкодуванню, стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення,а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 100 000 004 25 від 11 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3