Номер провадження: 11-кп/813/253/23
Справа № 503/173/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_9 про повторне дослідження доказів під час розгляду апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Кодимського районного суду Одеської області від 05 серпня 2021 року у кримінальному провадженні №0000905, внесеному до ЄРДР 21.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

установив:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання час його попереднього ув`язнення, з моменту затримання до часу звільнення з під варти, а саме з 21 листопада 2017 року до 22 липня 2018 року.

Також, вирішено питання щодо цивільних позовів та долю речових доказів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 , кожен окремо, звернулись до суду із апеляційними скаргами, у яких зазначали, що вирок підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку із невідповідністю покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Під час апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження доказів, а саме: протоколу огляду місця дорожньо- транспортної пригоди, схему та фототаблицю до нього від 20.11.2017; протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схему та фототаблицю до нього від 21.11.2017; висновку судово-медичної експертизи № 69 від 25.12.2017 з додатками; висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №869-А від 07.12.2017; висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №868-А від 07.12.2017; висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №867-А від 11.12.2017; висновку судової автотехнічної експертизи №930-А від 19.12.2017; листа ТОВ «Березівкаагрошляхбуд» від 02.08.2019 № 971; постанов про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 21.11.2017; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.11.2017; протоколу про відмову підозрюваного ОСОБА_11 від захисника від 21.11.2017; постанови про прийняття відмови підозрюваного від захисника від 21.11.2017, які були досліджені судом першої інстанції, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належну оцінку дослідженим доказам.

Крім того, просив дослідити технічні записи судових засіданнях, на яких зафіксовані показання обвинуваченого ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; потерпілої ОСОБА_14 ; понятих та спеціаліста присутніх при проведенні огляду місця ДТП від 20.11.2017 року: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 , понятого, присутнього при затриманні ОСОБА_11 - ОСОБА_18 та судових експертів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав клопотання, думку прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти його задоволення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з частиною 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

У тому випадку, коли апеляційний суд вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, остання здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Ця позиція висловлена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року (справа № 164/1509/15?к).

Положеннями ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими нормами КПК України.

Апеляційний суд констатує, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела конкретних обставин, які б свідчили про неповноту дослідження судом доказів, або, що ці докази були досліджені судом з порушеннями, а незгода сторони захисту з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження доказів, оскільки клопотання фактично зводиться до незгоди із наданою судом першої інстанції оцінкою доказів, досліджених безпосередньо під час судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 91-94, 350, 401, 404, 405, 419, 532 КПК, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні №0000905, внесеному до ЄРДР 21.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3