ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/4705/19 Номер провадження 11-кп/814/1140/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0001394 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2022 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Суми, українцю, громадянину України, не одруженому, не працюючому, судимому,

обвинуваченому за п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 15 п.п. 1, 10, 13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п 1, 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 25.11.2022 включно без визначення застави.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 15 п.п. 1, 10, 13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п 1, 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України, тобто у тому, що ОСОБА_7 в період часу з 23.10 год 04.08.2018 до 04.44 год 05.08.2018 за адресою вул. 1-го Травня,16 м. Харків, під час вживання спритних напоїв з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс ОСОБА_11 не менше 24 ударів руками, ногами та тупим предметом, виготовленим із залізав, в тому числі в життєвоважливі частині тіла: голову, шиї, тулубу, а також кінцівок, в результаті яких настала смерть ОСОБА_8 на місці.

Після заподіяння смерті ОСОБА_8 , у вказаний час та за вказаною адресою ОСОБА_7 задовольнив статеву пристрасть неприродним способом із застосуванням фізичного насильства щодо ОСОБА_10 .

Крім цього, ОСОБА_7 , діючи з мотивів помсти за відмову у вступ з ним в орогенітальний контакт, умисно наніс ОСОБА_10 один удар невстановленим в ході досудового розслідування тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в тім`яну область голови та один удар вказаним предметом в область лівого колінного суглобу та 2-3 удари в область правого колінного суглобу. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 втратила свідомість, а ОСОБА_7 почав знімати з неї одяг, однак вважаючи, що потерпіла померла, свої дії припинив. Тобто, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину, спрямованого на заподіяння смерті, залишив ОСОБА_10 в кімнаті, не довівши свій умисел до кінця.

Також, під час примушування ОСОБА_7 ОСОБА_12 вступити з ним в орогенітальний контакт проти її волі, ОСОБА_9 почала просити ОСОБА_7 припинити протиправні дії. Вважаючи таку поведінку ОСОБА_9 неприпустимою до себе, ОСОБА_7 взяв з будинку тупий твердий предмет та наніс ОСОБА_9 декілька ударів по обличчю, тулубу та кінцівках. Після чого взяв пляшку з «розчинником 646», до складу якої входять легкозаймисті речовини, облив ним ОСОБА_9 та підпалив. Виконавши всі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 залишив місце події, не довівши злочин до кінця, так як ОСОБА_9 вдалося самостійно погасити полум`я на собі та викликати швидку медичну допомогу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначив про наявність на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , зокрема у вчиненні особливо тяжких злочинів, судове провадження не завершено та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати.

На ухвалу суду захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу.

Свою апеляційну скаргу мотивував тим, що висунута підозра не обґрунтована, а обвинувальний акт не відповідає фактичним обставинам справи, так як не враховано показання свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 не вчиняв злочинів, тілесні ушкодження їй завдала ОСОБА_10 .

Вважає, що єдиною підставою для продовження запобіжного заходу є висунуте обвинувачення та суворість показання. При цьому прокурор не довів наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,.5 ч.1 ст. 177 КПК України та те, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти наявним ризикам.

Зазначив, що ОСОБА_7 тримається під вартою з червня 2019 року, а з травня 2022 року справа не розглядається, обвинуваченому лише продовжуються запобіжні заходи.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду про продовження йому запобіжного заходу, оскільки вважає, що його вину у вчиненні злочину не доведено, а продовженням тримання під вартою порушуються його права.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0001394 за обвинуваченням ОСОБА_7 за п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 15 п.п. 1, 10, 13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п 1, 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України. В судовому засіданні 27 вересня 2022 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.11.2022 включно.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень судом перевірялася під час обрання та продовження запобіжного заходу. 18.06.2019 було складено обвинувальний акт, який направлений до суду та справа розглядається судом першої інстанції. Тому, кваліфікація дій та всі доводи щодо наявності або відсутності вини обвинуваченого, чи його причетність до злочину мають вирішуватися судом під час судового провадження. На даному етапі судового розгляду суди позбавлені можливості вирішувати ці питання до розгляду справи по суті.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_7 , зокрема особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, те, що вказані злочини вчинено проти для життя та здоров`я кількох осіб, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не закінчено, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, зокрема передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також, суд належним чином врахував, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кількох особливо тяжких злочинів у спосіб, який свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому при вирішенні питання про запобіжний захід необхідно звертати вагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

При цьому будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого під вартою за станом здоров`я судом не встановлено та учасниками провадження таких доказів не надано.

Доводи апелянтів про те, що тривале перебування ОСОБА_7 під вартою є невиправданим, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при продовженні такого заходу, суд врахував особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Також колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, і тривалість перебування обвинуваченого під вартою не є самостійною підставою для скасування такого запобіжного заходу.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду провадження не зменшилися, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Разом з цим, необхідно зазначити, що суд на даній стадії розгляду провадження не може надавати оцінку будь-яким доказам, у тому числі щодо правильності встановлених у обвинувальному акті обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також відсутність чи наявність доказів причетності обвинуваченого до кримінального правопорушення, а тому доводи апелянтів щодо цього колегією суддів не розглядаються.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити.

Також колегія суддів звертає увагу, що строк дії ухвали про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою закінчилася 25.11.2022.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4