Справа № 199/7281/22
УХВАЛА

30.11.2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000617 від 15.08.2022 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків застосування раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб. В обґрунтування даного клопотання прокурор зазначив, що у відношенні обвинуваченого продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Дане клопотання підтримав представник потерпілого ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 дії раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та заявили клопотання про скасування запобіжного заходу обвинуваченому.
Заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали клопотань у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Так, ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2022 обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 05.09.2022 ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2022 залишена без змін.

05.10.2022 в підготовчому судовому засіданні судом було задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

За змістом ч.ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора, в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України (порядок продовження строку тримання під вартою). Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З урахуванням зазначеного суд враховує наступне.
Частиною 1 та 2 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. (текст статті зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2690-IX від 18.10.2022)
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).
Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, та йому, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Сторона обвинувачення у клопотанні посилалась на наявність трьох ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: на ризик переховування обвинуваченого від суду; ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд погоджується з доводами, наведеними у клопотанні прокурора, про продовження існування ризику переховування від суду.
Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.
Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням у виді позбавлення волі, оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_3 передбачає в тому числі і покарання у виді обмеження або позбавлення волі строком до трьох років.
Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.
Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді обмеження/позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.
Також, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Оцінюючи можливість впливу на потерпілого, свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.
Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених свідків та потерпілого, обвинувачений обізнаний в персональних даних останніх, так у змісті наданих ними свідчень. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілого, свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.
При оцінці ризику щодо можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, то суд приходить до висновку, що цей ризик, наведений прокурором в клопотанні та підтриманий ним в судовому засіданні, не знайшов свого документального підтвердження.
Отже у судовому засіданні стороною обвинувачення доведено існування ризику переховування обвинуваченого від суду, ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, що є підставою для продовження строку запобіжного заходу.
Оцінюючи можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу (такими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава), які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, суд бере до уваги наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , та вагомість встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
При цьому суд погоджується з доводами прокурора про те, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 і зможе запобігти цим ризикам.
Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено наявність ризиків, визначених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, стороною захисту не наведено.
Водночас, суд вважає, що заборона залишати житло разом із встановленням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому ОСОБА_3 і сприятиме запобіганню ризикам переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків.
При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 не порушував умови встановленого йому цілодобового домашнього арешту під час перебування справи в суді, обвинувачений одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має необхідність утримувати свою родину, та, приймаючи до уваги воєнний стан, введений в Україні, необхідність протидії збройної агресії проти України та захисту населення, вважає, що заборона залишати житло в нічний час доби разом із встановленням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 і сприятиме запобіганню встановлених ризиків, тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та строку дії обов`язків підлягає частковому задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі вищевказаного задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 28.01.2023 включно, та покласти обов`язки:
- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця мешкання;
- утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про скасування раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого, який повинен негайно поставити на облік обвинуваченого і повідомити про це суд.
Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя: