ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0003594 від 20.11.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Одесі, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2019, у період часу з 17 до 18 годин, більш точний час не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок негативного ставлення до побутових обтяжень, пов`язаних із необхідністю догляду за своїм літнім батьком ОСОБА_9 і сумісним з ним проживанням, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи характер своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою реалізації свого умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя іншої людини, шляхом стискання шиї ОСОБА_9 задля досягнення механичної асфіксії, спричинив йому наступні тілесні ушкодження: крововиливи в білкових оболонках очей та слизових оболонках повік; крововиливи під слизовими оболонками ротової порожнини; масивні крововиливи в м`яких тканинах в ділянці підборіддя з переходом на шию, а також в м`яких тканинах в ділянці голосової щілини, під`язикової кістки та органо-комплексу гортані; переломи під`язикової кістки, щитоподібного та перснюватого хрящів; темно-червоні крапкові крововиливи під плеврою легень та зовнішньою оболонкою серця, значно виражена емфізема легень, дрібні крововиливи в легені; набряк головного мозку, від яких потерпілий помер на місці.

Зазначені ушкодження складали єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої травми голови та шиї та за критерієм небезпеки для життя, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала в результаті механічної асфіксії.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні злочину не визнав та пояснив, що останні п`ять років він постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_11 та співмешканкою ОСОБА_12 .

Того дня, коли відбулися події, точну дату він не пам`ятає, близько 17-18 годин, він відпочивав у своїй кімнаті та прокинувся від звуку глухого удару з кімнати де перебував його батько, він зайшов туди та побачив, як останній лежить на підлозі біля ліжка, після чого підняв його та повів до ванної кімнати митись. Потім він знову уклав батька до ліжка, де той вдруге випорожнився, у зв`язку з чим обвинувачений ще раз повів батька до ванної кімнати. Приблизно через 20 хвилин він відвідав батька у кімнаті, щоб дізнатись, чи добре він себе почуває, та помітив, що той помер. Між тим, як він повів батька до ванної кімнати та в подальшому знайшов його мертвим, пройшло близько 40 хвилин.

На запитання учасників судового розгляду, обвинувачений додатково пояснив, що того дня він був разом з батьком цілий день, алкогольні напої не вживав, сварок з батьком не було. Між ними була невеличка суперечка вранці, у зв`язку з тим, що він не хотів їсти. Через погіршений стан здоров`я батька, квартиру в той день він не залишав, ОСОБА_13 в квартирі не було, вона після обіду повернулась к себе додому. Двері в квартиру були зачинені та ключі від них мали лише він та його брат. Коли він вів батька до ванної та ніс назад до кімнати, брав його за тулуб, він ніяк не міг взяти його за шию, оскільки батько був з ним одного зросту. На думку обвинуваченого, смерть батька могла статись тільки під час його падіння, коли він вдарився, оскільки у батька з одного боку обличчя був синець та лежав він певним чином. Щодо зазначення механічної асфіксії як причини смерті ОСОБА_9 , обвинувачений відповів, що ані він, ані ОСОБА_13 та ніхто інший не могли вчинити удушення.

На підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом були досліджені докази, джерелом яких були свідчення потерпілого, свідка, процесуальні документи, висновки судових експертів та речові докази.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 суду пояснив, що останні п`ять років разом з батьком в одній квартирі проживав його брат ОСОБА_10 . До батька він відносився непорядно, неодноразово підіймав на нього руку та бив його, вчиняв домашнє насильство. Він особисто возив батька до лікарні фіксувати побої та з цього приводу звертався спочатку до органу поліції, а потім до прокуратури, однак, справа до суду не дійшла. Це мало місце приблизно за рік до вбивства. Він постійно питав батька, як справи вдома та той відповідав, що все гаразд, але він регулярно помічав синці на тілі батька. Окрім цього, ОСОБА_10 ніколи ніде не працював, зі слів батька, постійно забирав у нього гроші та пропивав їх, вживав алкогольні напої також вдома та в стані сп`яніння міг вчиняти відносно батька насилля.

В день подій, 19 листопада 2019 року, його брат ОСОБА_10 подзвонив йому близько 19 годин та повідомив, що їх батько помер, але він у це не повірив та спитав, чи тверезий він. Вже наступного ранку ОСОБА_14 зателефонував агент з надання ритуальних послуг та також повідомив, що його батько помер. ОСОБА_10 нічого не пояснював йому з приводу того, що сталось та яким чином їх батько помер, лише повідомив, що він зайшов до кімнати батька і побачив, що той мертвий.

На думку потерпілого, ОСОБА_10 хотів проживати у квартирі батька сам, оскільки до вказаних подій обвинувачений розмовляв з ним з приводу того, щоб зареєструватись у цій квартирі, оскільки батько може померти, на що він відповів йому, що поспішати з цим не планує, та з батьком все добре і на стан здоров`я він йому не скаржився. Він впевнений, що вбивство батька вчинив його брат, оскільки, батько його брату настільки набрид, що він вже не міг з ним разом перебувати. До цього переконання він дійшов у зв`язку з поведінкою ОСОБА_10 по відношенню до їх батька, оскільки останній постійно давав ляпасів батькові, але ніколи до цього не душив. До вказаних подій стан здоров`я його батька було задовільне, по приміщенню квартири він пересувався самостійно. В день подій в квартирі інших осіб та родичів бути не могло, однак, тоді в квартирі перебувала співмешканка ОСОБА_10 , прізвище якої він не запам`ятав. Особисті речі батька так і залишились в його кімнаті, окрім ліжка, подушок з ковдрою та постільної білизни, які він разом з братом винесли на смітник наступного дня.

Допитана у судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що у 2019 році вона познайомилася з ОСОБА_16 та була знайома з його батьком. Точного дня, коли це сталось, вона не пам`ятає. Того дня вона була в квартирі покійного двічі: вранці та ввечері. З ранку вона знаходилась там протягом дня, але пішла, оскільки в неї з обвинуваченим сталась сварка. На початку п`ятої години вечора їй подзвонив ОСОБА_17 та попросив купити для нього горілки, на що вона запитала, навіщо їй повертатись, якщо вона тільки від нього пішла, але вона вирішила повернутися. Коли підійшла до будинку ОСОБА_17 спустився на перший поверх відчинити їй двері до під`їзду та потім вони підійнялись до квартири. ОСОБА_17 відкрив двері до квартири, зайшов туди перший. В квартирі на той момент нікого, окрім них, не було, але чи був хтось до цього, вона не знає. Вона також не знає, що відбувалось в квартирі, поки вона не повернулась. На її погляд, за час її відсутності в квартирі нічого не змінилось. Разом з ОСОБА_18 вони пройшли до кухні, де останній їй повідомив, що його батько помер. З приводу смерті свого батька ОСОБА_19 їй розповів, що він помив батька, нагодував його, перевдягнув та уклав спати. Потім ще заходив до кімнати дізнатись, чи буде батько ще їсти. Як саме він помер, ОСОБА_19 пояснити не зміг, лише припустив, що той вдарився головою. Вона здивувалася, отже вранці все було добре, ОСОБА_17 декілька разів заходив до кімнати батька та питав, чи не хоче він їсти. Після цього вона сказала ОСОБА_20 , щоб він подзвонив до лікарні та поліції.

До вказаних подій відносини між ОСОБА_16 та його батьком були непогані, але коли батько був випивший, ОСОБА_17 починав нервувати. В її присутності він міг почати сваритись на батька, дати стусанів та потиличник, але сильних побоїв ніколи не було.

Окрім цього, ОСОБА_17 передав їй документи на квартиру батька для збереження, оскільки він хвилювався, що батько міг ці документи спалити.

Крім показів потерпілого та свідка сторони обвинувачення, судом були досліджені інші докази вчинення ОСОБА_10 інкримінованого злочину, а саме:

- протокол огляду місця події від 19.11.2019 року, який був проведений з 20 години 25 хвилин до 21 години 00 хвилин, з дозволу близького дозволу померлого власника, яким було зафіксовано: місце скоєння злочину і обстановка після злочину, а також виявлені сліди злочину, була оглянута квартира АДРЕСА_2 . Під час огляду місця подіії, у квартирі обстановка не порушена. Вхідні двері без пошкоджень. В одній із кімнат виявлений труп чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На тілі трупа ознак насильницької смерті не виявлено;

- протокол огляду місця події від 21.11.2019 року, який проведений з 16 години 25 хвилин до 16 години 40 хвилин, яким зафіксоване місце на якому виявлені речі, які в подальшому визнані речовими доказами. Так, згідно протоколу була оглянута грунтова ділянка місцевості розмірами 4х4 метри, яка розташована на відстані 10 метрів від будинку АДРЕСА_3 та на відстані 20 метрів від будинку АДРЕСА_4 , на якій виявлено 3 частини одного дивану біля яких виявлено ковдру блакитного кольору та подушку біло фіолетового кольору;

- протокол слідчого експерименту від 24.12.2019 року та відеозапис слідчої дії, відповідно до яких слідчий СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області у період часу з 15 години 51 хвилин до 16 години 01 хвилин у присутності понятих, експерта, захисника, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення провів слідчий експеримент, під час якого підозрюваний ОСОБА_10 на місці скоєння злочину в квартирі АДРЕСА_2 , показав, як та за яких обставин 19.11.2019 року у період часу з 17.00 по 18.00 годин, відбувалися події;

- висновок судово-медичної експертизи від 14.02.2020 року №326 -3813/2019, відповідно до якого, в наданому протоколі слідчого експеріменту будь-які дані, що могли б уточнити механізм утворення ушкоджень не виявлені;

- висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 від 03.01.2020 року № 2250-3813/2019, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії у результаті здавлення тупим предметом, на що вказують наступні дані судово-медичного дослідження трупа: крововиливи в білкові оболонки очей та слизові оболонки повік; наявність крововиливів під слизові оболонки ротової порожнини; наявність масивних крововиливів в м`яких тканинах в ділянці підборіддя з переходом на шию, а також м`яких тканинах в ділянці голосової щілини, під`язикової кістки та органукопмлексу гортані; наявність переломів під`язикової кістки, щитоподібного та пернюватого хрящів; темно-червоні крапкові крововиливи під плеврою легень та зовнішньою оболонкою серця (плями Тард`є), значно виражена емфізема легень, рідка кров в порожнинах серця, а також дані судово-гістологічного дослідженя: венозне повнокровя; порушеня реологічних властивостей крові; вогнища набряку, ділянки емфіземи, що чергуються з ділянками дистелекстаза, дрібні крововиливи в легені; набряк головного мозку. Вищевказані ушкодження спричинені в проміжок часу до настання смерті, який обчислюється хвилинами. Дані ушкодження скаладають єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої травми голови та шиї, тому оцінювати роздільно не можуть, таким чином за критерієм небезпеки для життя, згідно п.2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, по відношенню до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Анатомічна будова вільної верхньої кінцівки практично виключає спричинення даних тілесних ушкоджень від дії власної руки. Вказана асфіксія могла виникнути від здавлення шиї тупими предметами індивідуальні особливості яких не відобразилися, при тому з врахуванням характеру та локалізації обмежені по відношенню до вертикальної вісі та переважають по горизонтальній вісі, що можливо при стисненні між плечем та передпліччям однієї руки. Ступінь прояву трупних явищ, встановлена при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_21 .Пю свідчить про те, що з моменту настання смерті ОСОБА_9 і до моменту дослідження його трупу пройшло приблизно 36-48 годин, і таким чином, не виключається що смерть ОСОБА_9 могла настати 19.11.2019 р. у період часу 10:00-22:00 год. При судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 в крові етиловий спирт не виявлений;

- висновок експерта № 945 від 26 грудня 2019 року відділення судово-медичної імунології, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутним антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_10 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. На подушці, ковдрі, вилучених при огляді місця події, трусах, джемпері, які належать потерпліому ОСОБА_9 , виявлена кров людини. При встановленні групової приналежності крові виявлені антигени В та Н, властиві групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутним антигеном Н за ізосерелогічною системою АВО, що не виключається її походження від потерпілого ОСОБА_9 , носія антигенів В та Н (у разі походження крові від однієї людини). Походження крові від підозрюваного ОСОБА_10 (носія антигену Н в якості основного ) виключається (висновок експерта № 945 від 26 грудня 2019 року);

- висновок судово-психіатричної експертизи № 35 від 09.01.2020 року, згідно якої ОСОБА_10 , у період часу що стосується вчиненню кримінального правопорушення у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший, у тому числі і тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності не страждав, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_10 на хронічне психічне захворювання, недоумство та інший хворобливий стан психіки, також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь у слідчих діях та предстати перед судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Оскільки сторонами не заперечувалося існування речових доказів, суд обмежив їх дослідження дослідженням відповідних постанов слідчого про визнання речей речовими доказами і протоколів огляду речових доказів.

Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.

Оцінюючи позицію обвинуваченого, який заперечував вчинення ним злочину при встановлених судом обставинах, суд визнає цю позицію неспроможною виходячи з наступного.

Як під час досудового слідства так і при розгляді справи у суді, ОСОБА_10 пояснював, що тілесні ушкодження, які були встановлені у ОСОБА_9 і які були причиною його смерті, заподіяні не ним та могли утворитися внаслідок падіння потерпілого. Ці покази ОСОБА_10 підтвердив під час слідчого експерименту, який був проведений за його участю, участю захисника та участю судового експерта. Разом із тим, як вбачається з висновку судово-медичного експерта, смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії у результаті здавлення шиї тупим предметом. Згідно додаткової судово-медичної експертизи від 14.02.2020 року №326 -3813/2019, в наданому протоколі слідчого експеріменту будь-які дані, що могли б уточнити механізм утворення ушкоджень не виявлені.

Таким чином, зазначені експертні висновки фактично спростовують версію ОСОБА_10 про утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 від падіння і підтверджують версію сторони обвинувачення про настання смерті внаслідок механичного здавленя шиї.

Крім того, суд бере до уваги, як покази самого обвинуваченого так і показів свідка ОСОБА_22 , з яких вбачається, що в день подій в квартирі були відсутні будь-які стороні особи, а двері самої квартири були замкнуті на ключ, що виключало непомітне проникненя до цього житла інших осіб.

Щодо мотивів вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, суд перш за все бере до уваги покази потерпілого ОСОБА_14 , які суд визнав як належні і допустимі та з яких вбачається, ОСОБА_10 до батька він відносився непорядно, неодноразово застосовував до нього насильство, спричиняв тілесні ушкодження, постійно забирав у нього гроші і пропивав їх та висловлювався про своє бажання проживати у квартирі самостійно. Наявність цих фактичних даних надає підстави суду вважати, що ступень бажання в усуненні обтяжень, пов`язаних із необхідністю догляду за своїм літнім батьком ОСОБА_9 і бажанням самостійного проживання, з урахуванням психоемоційного стану обвинуваченого, на час вчинення кримінального правопорушення досягла того пікового рівня, в наслідок чого обвинувачений і наважився здійснити вбивство свого батька.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання ОСОБА_10 винуватим у заподіянні смерті ОСОБА_9 суд керується стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України. Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Піддаючи оцінці зібрані органом досудового слідства докази спричинення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_10 , як окремо так і в їх сукупності, суд вважає, що ці докази є достатніми для висновків про те, що при встановлених судом обставинах, сприченення потерпілому тілесних ушкоджень, перелічених в описовій частині вироку іншими особами, крім обвинуваченого, виключається. Тобто, суд виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Аналіз вищенаведених доказів у їх сукупності, дані про спосіб позбавлення життя потерпілого, наявність мотиву, також дозволяє суду зробити висновок про те, що обвинувачений, при заподіянні смерті іншій особі діяв з прямим умислом.

Судовий розгляд даного кримінального провадження, був проведений відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Крім вищеперелічених доказів, визнаних судом належними та допустимими, стороною обвинувачення були надані інші докази, а саме:

- висновок експерта № 479 від 16.12.2019 року відділення судово-медичної цитології;

- висновок експерта № 496 від 26.12.2019 р. відділення судово-медичної імунології;

- висновок експерта № 939 від 10 грудня 2019 року відділення судово-медичної імунології.

Надаючи оцінку цім доказам сторони обвинувачення, суд визнає ці докази неналежними, в зв`язку із неможливістю їх використання для встановлення обставин, які мають значення для справи.

Оцінюючи позицію ОСОБА_23 , який заперечував вчинення ним будь-якого злочину при викладених в обвинувальному акті обставинах, суд сприймає таку позицію обвинуваченого як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Проаналізувавши доводи захисника обвинуваченого про невинуватість ОСОБА_23 у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, суд не вбачає в них будь-яких обґрунтованих даних, які б спростовували встановлені судом обставини чи свідчили про неналежність доказів сторони обвинувачення, які були прийняті судом до уваги при вирішення питання про винуватість ОСОБА_23 у вчиненні вбивства. Суд також не вбачає підстав для визнання доказів сторони захисту переважними над доказами сторони обвинувачення.

Вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене ОСОБА_23 , суд кваліфікує за ч.1 ст.115 КК України.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених в ст. 50, 65 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у сімейних відносинах.

При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характер та підвищену ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким та пов`язаним з посяганням на найвищу соціальну цінність, передбачену ст. 3 Конституції України, а саме життя людини.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, неможливим виправлення обвинуваченого без позбавлення волі. Саме покарання у виді позбавлення волі, на думку суду, буде відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили та з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.

Визначаючи питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_10 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з положень ст. 72 КК України, в редакції, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у період з 09.12.2019 року до дня набрання вироком законної сили.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 04.12.2019 року скасувати.

Речові докази, які зазначені у постанові слідчого від 22.01.2020 року знищити.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий Дмитро ПЕРЕДЕРКО