КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002585 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 25 серпня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, яке відбуте 14 січня 2022 року,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК Українипокарання у виді одного року обмеження волі.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

У випадку відхилення доводів апеляційної скарги щодо неправомірного застосування ст. 75 КК України та м`якості призначеного покарання, прокурор просить постановити ухвалу про зміну вироку Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року, якою вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15. ч. 2 ст. 185 КК України до одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком два роки та зобов`язати згідно із ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

ОСОБА_6 зобов`язано згідно з ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію дій останнього, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість.

Апелянт вважає, що суд, призначивши покарання ОСОБА_6 , дійшов необґрунтовано висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства та жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення.

Прокурор зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із одночасним звільненням від його відбування, суд залишив поза увагою дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливого злочину проти власності та маючи невідбуте покарання за попереднім вироком суду, він вчинив новий злочин через два місяці після попереднього засудження.

Поряд з цим, апелянт вважає безпідставним визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки обвинуваченого було затримано з викраденими речами на місці скоєння злочину, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.

За наведених обставин також не здійснювалось обвинуваченим і добровільне відшкодування заподіяного збитку.

Прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства неможливе, а безкарне перебування його на волі становить високу небезпеку вчинення нових кримінальних правопорушень.

У випадку відхилення доводів апеляційної скарги щодо неправомірного застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України прокурор звертає увагу апеляційного суду на помилку у застосуванні до ОСОБА_6 ст. 76 КК України, де серед іншого, суд зобов`язав обвинуваченого інформувати уповноважений орган про зміну місця навчання, в той же час, як в ході судового розгляду не встановлено даних, що обвинувачений навчається, тому покладений на нього обов`язок виконати неможливо.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, 26 жовтня 2021 року приблизно о 19 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Велика Кишеня», розташованому по просп. Леся Курбаса, 6-Г, в м. Києві, вирішив таємно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у торгівельній залі вказаного магазину, пройшов до відділу з продовольчими товарами, пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає та викрав з полиць товар, що належить ТОВ «Фудком», а саме: «Ікру лососеву зернисту камчадал» у кількості чотирьох банок, загальною вартістю 917,28 грн, горілку «Бехерівка» у кількості однієї пляшки, вартістю 189,20 грн, а всього майна на загальну суму 1 106,48 грн.

Заховавши викрадений товар під верхній одяг, ОСОБА_6 перетнув лінію кас з неоплаченим товаром та прослідував до виходу з магазину, однак був зупинений працівниками охорони, які виявили у нього вказаний неоплачений товар та викликали працівників поліції.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, а також правильність призначення покарання ніким не оскаржується.

Судове рішення оскаржується лише в частині безпідставного, на думку сторони обвинувачення, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині законності застосування ст. 75 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в виді одного року обмеження волі, суд одночасно дійшов висновку про можливе виправлення обвинуваченого без його відбування.

Колегія суддів вважає, що вирок суду містить достатні мотиви прийняття рішення про застосування ст. 75 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд обґрунтовано взяв до уваги обставини справи, відсутність негативних наслідків діяння, особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим до покарання у виді громадських робіт, відбув його після направлення обвинувального акта до суду, влаштувався на роботу водієм таксі, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку.

Також судом враховано обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Так, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу, у зв`язку з чим у суді першої інстанції судовий розгляд відбувався відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Водночас судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, які обтяжують покарання, що не оспорюється прокурором.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у суду були законні підстави для застосування ст. 75 КК України.

Отже, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі із одночасним звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апелянта про те, що судом допущено помилку при покладенні на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки такий обов`язок передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4