Провадження № 11-кп/824/4114/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» терміном на 60 днів, тобто до 09 грудня 2022 року включно.

Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких відноситься до категорії особливо тяжких, за яке, у разі визнання його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Враховуються зокрема й ті обставини, що останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, у тому числі і проти життя людей, не має постійних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків. Крім того, як вбачається з наявних матеріалів, докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 , є вагомими. При цьому, головуючий не знаходить також підстав для встановлення у якості альтернативного запобіжного заходу застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що рішення суду є незаконним та несправедливим.

Звертає увагу, що він знаходиться під арештом вже 7 років 6 місяців, за цей час прокурор не надав ні одного об'єктивного доказу щодо вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки у сторони обвинувачення їх немає.

Стверджує, що інкриміновані йому злочини він не вчиняв.

Обвинувачений вказує, що він не буде переховуватись і перешкоджати кримінальному провадженню.

Також він не має речей та документів, які можна сховати чи знищити, не буде впливати на потерпілого чи свідків, не збирається вчиняти інше правопорушення.

ОСОБА_7 вказує, що він раніше не судимий та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. До того ж, він має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину, батьків пенсіонерів, які потребують його допомоги, має постійне місце проживання, прописаний в м. Миколаїв, фірма ОСОБА_8.» зобов'язується після звільнення взяти його на роботу і у нього буде джерело доходу, громадянське об'єднання «Грамматон», яке знаходиться в АДРЕСА_1 , готове взяти його на поруки і надати проживання, роботу та допомогу після довгого терміну перебування в СІЗО, що підтверджується документами, які є у справі.

Також звертає увагу, що він позитивно характеризується з місця проживання, роботи, не вживає алкоголь та наркотики, в медичних закладах на обліку не перебуває, психічно і психологічно врівноважений, неконфліктний.

Заслухавши суддю-доповідача,

пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ч. 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0003681 від 29 березня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 09 грудня 2022 року (включно).

Постановлене рішення суд мотивував тим, що сукупність матеріалів провадження дають підстави вважати, що на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою істотно не зменшились і не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому щодо нього слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, продовжуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких відноситься до категорії тяжких, за яке, у разі визнання його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків.

Суд також не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та визначення застави.

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 та ч. 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одні з яких, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких, за які, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років і до довічного позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема, які вказують на те, що обвинувачений є особою без постійного джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на необхідність врахування під час вирішення питання продовження тримання обвинуваченого під вартою положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року (Закон України № 838-VIII) відхиляються колегією суддів, оскільки при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, у порядку ст. 422-1 КПК України, питання призначення покарання не вирішується.

Щодо аргументів обвинуваченого ОСОБА_7 про неврахування судом при продовженні строку тримання під вартою таких обставин, як: можливість влаштування на роботу до фірми « ОСОБА_8 », міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, не перебування на обліку у лікаря психіатра-нарколога, у зв`язку з лікуванням від алкогольної та/або наркотичної залежності, колегія суддів зазначає, що на час розгляду апеляційної скарги вказані обставини не можна віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігли б ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Крім того, обвинуваченим не надано будь-яких характеризуючих даних його особи, зокрема, характеристики з місця проживання, довідки про склад сім`ї, довідки з попереднього місця роботи та інше, що, в свою чергу, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості стверджувати про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу.

Що стосується заявлених обвинуваченим ОСОБА_7 вимог про необхідність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту у нічний час доби, який, на його думку, може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, які зазначені у ст. 177 КПК України та доводів захисника ОСОБА_6 про погіршення стану здоров`я обвинуваченого в умовах тривалого перебування СІЗО, що потребує зміни запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що судом першої інстанції на підставі матеріалів провадження було надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку всім обставинам та підставам продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання під вартою та встановлено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, з огляду на досить високий ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 . З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. Крім того, матеріали провадження не містять даних, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3