Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/653/20 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2020.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий: 05.08.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, 70, 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців, звільнений за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2012 із заміною невідбутої частини покарання 01 (один) рік 08 (вісім) місяців 13 (тринадцять) днів на виправні роботи, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання, якщо він протягом 01 (одного) року не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Зняцево, Ужгородського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання, якщо він протягом 01 (одного) року не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в рівних частках на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 2288 грн.
-2-

Речові докази: СD-R диск з відеозаписом події, який зберігається в матеріалах наглядового провадження прокурора ухвалено залишити при матеріалах наглядового провадження прокурора.
Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

31.08.2018 близько 13 год 30 хв ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, зайшли до приміщення аптеки «Подорожник Закарпаття», яке орендує ТОВ «Подорожник Закарпаття», що розташоване по вул. Заньковецькій, 77Б в м. Ужгороді, звідки умисно, протиправно, таємно, повторно викрали зі стелажів зубну пасту марки Соlgate Gentle Whitening («Колгейт Джентл Уайтенін») вартістю 28,00 грн, два креми для фіксації зубних протезів Согеga («Корега») загальною вартістю 241,00 грн, три зубні нитки марки Splat (1;Сплет») загальною вартістю 271,00 грн, крем для обличчя Skinormil («Скінорміл») вартістю 369,00 грн, зубну пасту Lakalut («Лакалут») вартістю 50,00 грн, зубну нитку марки Соlgate Optic White («Колгейт Оптік Уайт») вартістю 84,00 грн, набір інтердентальних щіток марки Lakalut («Лакалут»), вартістю 66,00 грн, зубну пасту марки Рагоdontax («Пародонтакс») вартістю 54,00 грн, чим заподіяли ТОВ «Подорожник Закарпаття» матеріальну шкоду на загальну суму 1163,00 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Просить вирок суду від 04.02.2020 в частині звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, передбаченим ст. 75 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 та ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік. У решті вирок суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_10 й ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, суд першої інстанції, не навів переконливих доводів про можливість звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зазначає, що суд залишив поза увагою те, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких, однак ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, має не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості; ОСОБА_6 будучи обвинуваченим у кримінальних провадженнях № 0001189 від 10.04.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, № 0001653 від 20.05.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, № 0002198 від 10.07.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не стали та скоїли повторно новий корисливий злочин. Крім того, судом не враховано й інші дані про особу обвинувачених, які за місцем проживання характеризуються посередньо, не працюють, законного джерела доходів не мають, як і міцних соціальних зв`язків, вчинили кримінальне правопорушення, будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у громадському місці, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі. Заподіяна злочином шкода обвинуваченим не відшкодована. Враховуючи викладене прокурор вважає, що застосування щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України є недостатнім для виправлення обвинувачених.

14.10.2022 до Закарпатського апеляційного суду з ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40» надійшла копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.12.2021, з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

-3-

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу в частині необхідності скасування вироку щодо ОСОБА_6 та закриття в цій частині кримінального провадження у зв`язку із його смертю та не підтримала апеляційну скаргу в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 , який не заперечив проти скасування вироку в частині, що стосується ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку зі смертю обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таки підстав.
Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі смерті обвинуваченого, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Відповідно до повідомлення начальника ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40», ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.12.2021. Зазначене свідоцтво не викликає сумнівів у його достовірності.
Апеляційних скарг та будь-яких заяв про необхідність перегляду вироку з метою реабілітації обвинуваченого ОСОБА_6 до апеляційну суду не надходило.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2020 в частині засудження ОСОБА_6 слід скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на
-4-

підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_10 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 цього Кодексу, апеляційним судом не перевіряються.

Доводи прокурора про неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних прасвопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи
-5-
оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд призначаючи ОСОБА_10 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких, визнав щире каяття та визнання вини за обставини, що пом`якшують покарання та правомірно визнав за обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого.
За наявності сукупності цих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо без обмеження його волі, звільнивши його від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неналежне врахування судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не приймає, оскільки усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.
З вироку суду вбачається, що звільняючи обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 без відбування покарання і звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, беручи до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який вину визнав, у вчиненому щиро розкаюється, також враховується і ствердна позиція прокурора, який, окрім іншого, просив залишити без змін вирок суду щодо ОСОБА_13 , не підтримавши апеляційну скаргу в цій частині.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому не вбачає.
За таких обставин, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_13 від суспільства та поміщення його до установи відбування покарання для відбування покарання у виді позбавлення волі, не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого, чого не заперечував і прокурор під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

-6-

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2020 щодо ОСОБА_14 скасувати, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2022 щодо ОСОБА_15 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді