Дата документу 06.12.2022Справа № 554/2472/22
Провадження № 1-кс/554/6032/2022
УХВАЛА
іменем України
06 грудня 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 24 березня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0002350 від 17 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого в порядку ст. 303 КПК України (поштове відправлення від 14 червня 2022 року), в якій просить скасувати постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 24 березня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0002350 від 17 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України; зобов`язати уповноважену особу ДБР у м. Полтаві допитати свідків, які підтверджують той факт, що до ОСОБА_3 працівники міліції застосовували катування (свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ).

В обґрунтування скарги заявник ОСОБА_3 посилається на ті обставини, що 09 червня 2022 року через адміністрацію установи виконання покарань він отримав копію оскаржуваної постанови. Своє рішення про закриття кримінального провадження слідчий мотивував тим, що факт нібито умисного заподіяння ОСОБА_3 сильного фізичного болю чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з боку окремих працівників УМВС України в Полтавській області в 2003 році, органом досудового розслідування оцінюється критично, оскільки не знайшов свого об`єктивного підтвердження та спростовується іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування, які можуть свідчити про суб`єктивні фактори з боку ОСОБА_3 , а саме намагання обмовити працівників поліції. Однак, слідчий у постанові не вказує, якими саме доказами спростовуються наведені заявником факти. Тоді як у своїй заяві від 01 вересня 2019 року він вказував, що під час досудового слідства в 2003 році працівники міліції міст Лубни та Полтави в приміщенні районного відділу міліції завдавали йому тілесних ушкоджень, удари гумовою палицею та змушували брати на себе відповідальність за дії, яких він не вчиняв. Також у заяві вказував прізвища працівників правоохоронних органів, які завдавали йому катування, та в який спосіб. Тим самим вказав на місце, час, спосіб та осіб, які скоїли злочин. Крім того, додав висновок експерта ОСОБА_7 від 21 липня 2003 року, із якого вбачається, що він отримав тілесні ушкодження у вигляді синців унаслідок ударів округлими обмеженими предметами в той час, коли перебував у ІТТ. Надав покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , із яких вбачається, що працівники міліції Лубенського райвідділу влітку 2003 року завдавали йому тілесних ушкоджень гумовими кийками. Довідка № 03-П-05 із особової справи ОСОБА_3 , що видана 12 жовтня 2017 року, на його переконання свідчить про те, що він не міг сам собі нанести тілесні ушкодження, на які вказує експерт ОСОБА_7 у своєму висновку від 21 липня 2003 року.

Однак, слідчий ОСОБА_8 , ухвалюючи постанову про закриття кримінального провадження, залишив поза увагою нічим не спростовані докази вини працівників міліції, які застосовували до нього катування. Також слідчий у постанові вказує на те, що було проведено низку слідчих і процесуальних дій, направлених на встановлення об`єктивних обставин події. Однак, які саме слідчі дії були проведені під час досудового розслідування, не вказує.

Заявник же стверджує, що в ході досудового слідства не було допитано свідків, показання яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого розслідування. Слідчий взагалі не вчиняв ніяких слідчих дій у кримінальному провадженні, а лише формально послався на статті КПК та КК України, закриваючи провадження. На підставі викладеного, з урахуванням доводів, викладених у скарзі, заявник звернувся за судовим захистом.

У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Від заявника ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про розгляд скарги без його участі (а. с. 51).

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, в судове засідання не з`явився, на адресу надано матеріали кримінального провадження № 0002350 (а. с. 22).

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи процесуальні строки розгляду скарги та наявність відповідного волевиявлення заявника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників процесу.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, 17 листопада 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0002350 про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 127 КК України та згідно з витягом зазначені дані про те, що до Офісу Генерального прокурора надійшла ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року у справі № 757/13256/19-к, якою зобов`язано уповноважених службових осіб Офісу генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 від 01 вересня 2019 року за фактом заподіяння у 2003 році співробітниками УМВС у Полтавській області сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою отримати від потерпілого визнання (арк. крим. провадж. 1, 5-6, 13-19, 22).

У судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2022 року старшим слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 ухвалена оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження № 0002350 від 17 листопада 2021 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України (а. с. 31-35).

У цій постанові слідчий зазначає, що під час досудового розслідування проведено низку слідчих (процесуальних) дій, направлених на встановлення об`єктивних обставин події, посилається на введеного в Україні воєнного стану в зв`язку зі збройною агресією рф.

Проаналізувавши зібрані докази в сукупності та обставини кримінального провадження, орган досудового розслідування дійшов до висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України. При цьому, зазначені заявником факти щодо насильницьких дій з боку окремих працівників УМВС в Полтавській області в 2003 році слідчий оцінив критично, оскільки вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження та спростовується іншими доказами, вказавши у постанові, що це може свідчити про суб`єктивні фактори з боку ОСОБА_3 , а саме його намагання обмовити працівників поліції. З цих підстав слідчий ухвалив рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального провадження; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно з положеннями статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Проте, як перевірено слідчим суддею, при ухваленні оскаржуваної постанови слідчий на порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надав належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог процесуального закону та передчасно прийняв рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

Зазначене вказує на те, що всупереч вимог процесуального закону досудове розслідування проведено неповно, і поза увагою слідчого залишились інші обставини, що необхідні для повного та об`єктивного розслідування.

Зокрема, слідчим взагалі не допитано у кримінальному провадженні самого ОСОБА_3 з приводу обставин, які викладені ним у його заяві про кримінальне правопорушення, не з`ясовано чи є у нього додаткові докази, не встановлено необхідності здійснення інших слідчих (процесуальних) дій щодо обставин вчинення розслідуваного діяння, для застосування належної правової процедури, після чого було б можливим переконливо зробити висновок про наявність чи відсутність події чи складу відповідного кримінального правопорушення.

Натомість, в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого від 08 лютого 2022 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим (арк. крим. провадж. 29-30).

Проте відсутні будь-які дані щодо вжиття вичерпних та достатніх заходів для належного виконання завдань кримінального провадження та проведення відповідних слідчих (процесуальних) дій, чим не забезпечено належне збирання доказів.

Через те, що органом досудового розслідування не виконано комплексу дій, спрямованих на перевірку обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 01 лютого 2019 року, не отримано його пояснень та відповідних доказів, на які той посилається, а отже не надано їм відповідної оцінки у сукупності з іншими доказами, як наслідок, це виключає можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин можливого кримінального правопорушення і позбавляє слідчого можливості прийняти правильне процесуальне рішення.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова була прийнята передчасно, оскільки слідчим не були належним чином перевірені доводи, викладені заявником, не здійснено достатнього та вичерпного обсягу слідчих дій щодо збирання доказів, не надано їм належну юридичну оцінку, а відтак, не спростовано доводів заявника.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п. 67 рішення від 04 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України» розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Таким чином, оскільки слідчим закрито кримінальне провадження передчасно, без урахування достатньої сукупності зібраних доказів, їх юридичної оцінки та висновків, які можуть вплинути на прийняття обґрунтованого остаточного рішення по справі, слідчий суддя вважає необхідним скаргу ОСОБА_3 задовольнити, а постанову слідчого від 24 березня 2022 року скасувати.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 24, 110, 284, 303-307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого першого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 24 березня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0002350 від 17 листопада 2021 року та повернути матеріали кримінального провадження до органу досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1