Провадження № 1-кс/752/2331/23
У Х В А Л А

10.04.2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000544 від 27.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

слідчий СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт нерухомого майна, власником якого є підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, а саме:офісних приміщень ІІІ поверху літ. Б, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено про те, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні

№ 0000544 від 27.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Процесуальне керівництво за додержанням нагляду законності під час проведення досудового розслідування здійснюється Київською міською прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ТОВ «Акумуляторно-батарейні системи» ОСОБА_7 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, будучи службовою особою, достовірно знаючи що мастило «Prista Ciatim 201-MT» не відповідає ГОСТ 9433-80 та мастило «Prista Ciatim 221-MT» не відповідає ГОСТ 6267-74, а також що вказані мастила не відповідають специфікації договорів № 286/1/22/24 та № 286/1/22/25, здійснивши його поставку у період з 14.09.2022 по 23.11.2022 на адресу військових частин Міністерства оборони України відповідно до рознарядок, які є невід`ємною частиною договорів, заволодів бюджетними коштами, попередньою оплатою за договорами № 286/1/22/24 та № 286/1/22/25 на загальну суму 12 543 360, 00 гривень, що у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_7 , підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 191 КК України.

16.02.2023 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за підозрюваним ОСОБА_7 зареєстровано право власності на офісні приміщення ІІІ поверху літ. Б, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Вислухавши думку сторін, вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КК України).

Питання арешту майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно із ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ст. 191 ч. 5 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Надані до суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про накладення арешту, підлягає задоволенню, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на офісні приміщення ІІІ поверху літ. Б, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власникомяких є підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: