ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 Справа №607/22199/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі об`єднане кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001811 від 16 листопада 2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітні діти, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.3901, ст.1261 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2021 року, о 22 год 40 хв, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував перед дверима квартири АДРЕСА_2 , виник протиправний умисел на вчинення кримінального правопорушення, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, згідно якого ОСОБА_3 протягом п`яти місяців заборонено наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 ; наближатися ближче чим на 50 метрів до місця роботи ОСОБА_5 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_4 ; в будь - який спосіб спілкуватись, вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_6 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись із нею протягом часу визначеного даним приписом.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 15 листопада 2021 року, о 22 год 40 хв, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року, усвідомлюючи, що згідно вказаного рішення суду йому заборонено наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , наближатися ближче чим на 50 метрів до місця роботи останньої та в будь-який спосіб спілкуватись із останньою, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, прибув до місця проживання ОСОБА_6 , а саме до квартири АДРЕСА_2 , та перебуваючи у під`їзді, вчинив із останньою словесний конфлікт, під час якого ображав та виражався грубою нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Окрім цього, 17 листопада 2021 року, о 15 год 09 хв, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував по АДРЕСА_4 , перед дверима магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виник умисел на вчинення кримінального правопорушення, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/20016/21, виданого Тернопільським міськрайонним судом 04.11.2021.

Реалізуючи свій умисел, 17 листопада 2021 року, о 15 год 09 хв, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, продовжуючи свої протиправні дії, об`єднанні єдиним умислом, прибув до місця роботи ОСОБА_6 , а саме до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою АДРЕСА_4 та зайшов у приміщення магазину, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Крім цього, 25 листопада 2021 року, о 20 год 40 хв, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_5 , перед дверима квартири АДРЕСА_6 , виник умисел на вчинення кримінального правопорушення, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року виданого Тернопільським міськрайонним судом.

Реалізуючи свій умисел, 25 листопада 2021 року, о 20 год 40 хв, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року, усвідомлюючи, протиправний характер своїх дій, продовжуючи свої протиправні дії, об`єднанні єдиним умислом, прибув до місця проживання ОСОБА_6 , а саме до квартири АДРЕСА_2 , та зайшовши у приміщення квартири, вчинив із останньою словесний конфлікт, під час якого ображав та виражався грубою нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Також, 16 грудня 2021 року, о 20 годині, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував поруч будинку АДРЕСА_5 , виник умисел на умисне невиконання обмежувального припису, встановленого 04 листопада 2021 року Тернопільським міськрайонним судом у справі № 607/20016/21, згідно якого останньому протягом п`яти місяців заборонено: наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_3 та її неповнолітніх дітей, а також на зазначену відстань до ОСОБА_6 у інших місцях; наближатися ближче чим на 50 метрів до місця роботи ОСОБА_6 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_4 , а також перебувати у зазначеному місці; заборонено вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_6 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати та у будь який спосіб спілкуватись із нею протягом часу визначеного приписом.

Реалізуючи свій умисел, 16 грудня 2021 року, о 20 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року, яким щодо нього видано зазначений обмежувальний припис, усвідомлюючи, що згідно вище вказаного рішення суду йому заборонено наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_3 , наближатися ближче чим на 50 метрів до місця роботи останньої та в будь - який спосіб спілкуватись із останньою, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, прибув до місця проживання ОСОБА_6 , а саме до квартири АДРЕСА_2 , та перебуваючи у приміщенні квартири, вчинив із останньою словесний конфлікт, під час якого ображав та виражався грубою нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Окрім цього, 14 лютого 2022 року, о 13 годині, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував поруч будинку АДРЕСА_5 , виник умисел на умисне невиконання обмежувального припису, встановленого 04 листопада 2021 року Тернопільським міськрайонним судом у справі № 607/20016/21, згідно якого останньому протягом п`яти місяців заборонено: наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_3 та її неповнолітніх дітей, а також на зазначену відстань до ОСОБА_6 у інших місцях; наближатися ближче чим на 50 метрів до місця роботи ОСОБА_6 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_4 , а також перебувати у зазначеному місці; заборонено вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_6 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватись із нею протягом часу визначеного приписом.

Реалізуючи свій умисел, 14 лютого 2022 року, о 13 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 607/20016/21 від 04 листопада 2021 року, яким щодо нього видано зазначений обмежувальний припис, усвідомлюючи, що згідно вище вказаного рішення суду йому заборонено наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_3 , наближатися ближче чим на 50 метрів до місця роботи останньої та в будь - який спосіб спілкуватись із останньою, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, прибув до місця проживання ОСОБА_6 , а саме до квартири АДРЕСА_2 , та перебуваючи у приміщенні квартири, вчинив із останньою словесний конфлікт, під час якого ображав та виражався грубою нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п. п.3, 14 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім і' чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 протягом 2021-2022 років, умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , що призводить до психологічних, фізичних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_6 за наступних обставин:

Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/16102/21 від 08.10.2021, обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, 31.07.2021, о 19 год, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи по АДРЕСА_7 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , а саме, висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та забрав у неї мобільний телефон.

Також, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/17622/21 від 06.10.2021, обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, 25.09.2021, о 15 год, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи по АДРЕСА_4 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме, переслідував її, прижимав до себе із застосуванням фізичної сили.

Крім цього, 14.02.2022, о 13 год, обвинувачений ОСОБА_3 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вчинив щодо останньої дії фізичного та психологічного насильства, а саме, безпідставно розпочав словесний конфлікт, у ході якого висловлювався нецензурною лайкою на адресу останньої, висловлював погрози застосування фізичної сили, після чого почав шарпати за верхній одяг потерпілу ОСОБА_6 , здавлювати органи дихання (шиї) та наніс декілька (близько п`яти) ударів в ділянку голови, верхніх кінцівок та тулуба, тим самим завдавши ОСОБА_6 фізичного болю, та спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця потиличної ділянки волосистої частини голови зліва, синців лівої щічної ділянки і правої бокової поверхні шиї, синців лівого плеча і правого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 р. (далі Стамбульська конвенція), п. b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме, здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства, обвинувачений ОСОБА_3 належних для себе висновків не зробив та продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 .

Так, обвинувачений ОСОБА_3 протягом 2021-2022 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство (образи) стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст.3901 КК України - умисне невиконання обмежувального припису; ст.1261 КК України умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо своєї колишнього подружжя, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та погодився зі всіма обставинами, викладеними у обвинувальних актах, однак, у відповідності до положень ст.63 Конституції України, відмовився від надання суду показань. У вчиненому щиро розкаюється, негативно оцінює вчинене, обіцяє в подальшому кримінальних правопорушень не вчиняти.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним. При цьому, суд виходив з того, що згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх прав. В судовому засіданні, після допиту обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_6 правильно розуміє зміст обставин, які зазначені в обвинувальних актах, та які сторона обвинувачення вважає такими, при яких відбулося вчинення кримінальних правопорушень.

Сумніви у добровільності позицій обвинуваченого у суду відсутні, наслідки неможливості оскаржити обставини, що були ним визнані в судовому засіданні, в апеляційному порядку - роз`яснені.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, є доведеною та кваліфікує його дії за ст.3901 КК України - умисне невиконання обмежувального припису; ст.1261 КК України умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо своєї колишнього подружжя, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність на утриманні малолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до переконання, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами, йому доцільно призначити покарання за ст.3901, ст.1261 КК України за сукупністю злочинів у виді обмеження волі.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичних обставин справи та характеру злочинних діянь, відсутність спричинення тяжких наслідків, з огляду на особу винного, наявності у справі обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, які його обтяжують, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання, і тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, та покладенням певних обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.3901, ст.1261 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

-за ст.3901 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ст.1261 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1