Справа 303/202/19
№ 1-КП/303/163/21
Номер рядка стат. звіту 252
У Х В А Л А

28 жовтня 2022 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого: ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого: ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5
сторони захисту - обвинуваченого: ОСОБА_2
- захисника: (адвоката) ОСОБА_6
секретар судового засідання ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.307 КК України та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.307 КК України та ч.2 ст.309 КК України.
У судовому засіданні, прокурор подав суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_2 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09 грудня 2020 року.
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області, в особі головуючого судді колегії суддів Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_1 , у порядку абзацу п`ятого, пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення», вважає за можливе розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного судом відносно обвинуваченого ОСОБА_2 ..
Обвинувачений ОСОБА_2 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції з Закарпатським УВП № 9 м. Ужгород, та його захисник-адвокат ОСОБА_6 , заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У своєму запереченні захисник обвинуваченого посилався на те, що прокурором не доведено можливість впливу його підзахисного на свідків у даному кримінальному провадженні, наміру обвинуваченого ОСОБА_2 переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважає, що ризики перестали існувати. Крім того, захисник зазначив, що його підзахисний має родину, постійне місце роботи, стійкі соціальні зв`язки, а тому не має наміру ухилятися від суду. У зв`язку з таким, просив застосувати до його підзахисного менш суворий запобіжний захід домашній арешт.
Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав:
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09 грудня 2020 року, в порядку частини 10 ст.182 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до абзацу другого частини 3 статті 331 КПК України, до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На день розгляду судом даного клопотання про продовження запобіжного заходу, строк дії попередньої ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 спливає, а судове провадження триває.
Відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України (ч.2 ст.331 КПК України).
Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку тримання під вартою колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Обраний ухвалою суду від 09 грудня 2020 року в порядку частини 10 ст.182 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням обставин, що передували його обранню, тобто порушення обвинуваченим, до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді застави обов`язків, покладених на нього судом у зв`язку з чим заставу було звернено в дохід держави, а до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_2 , суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 інкриміновано умисний особливо тяжкий злочини, за який передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі, а отже він усвідомлює неминучість покарання, що може спонукати його впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показів та переховуватись від суду, перешкоджати судовому провадженню. Суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_2 та виконання ними процесуальних рішень суду.Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченому на більш м`який, а тому клопотання захисника з цього приводу не підлягають задоволенню.
Суд вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.
Керуючись: статтями 176-178, 181- 184, 193, 331, 376, абзацом п`ятим пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення», КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 - задоволити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, строком на 60 днів, тобто по 26 грудня 2022 року, включно.
Контроль за виконанням ухвали в частині застосування запобіжного заходу, покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та направити учасникам судового провадження для відому.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Головуючий суддя колегії суддів
Мукачівського міськрайонного суду Наталія МОРОЗОВА