ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1415/23 Справа № 187/1248/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Дніпродзержинськ (нині Кам`янське), Дніпропетровської області; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; громадянин України; освіта середня; не працює; не одружений; паспорт громадянина України (карта) № НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, упродовж періоду з січня 2022 року по травень 2022 року, ОСОБА_7 (далі обвинувачений) діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті неприязних стосунків, систематично вчиняв щодо своєї матері ОСОБА_8 (далі потерпіла) дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях на її адресу нецензурними словами та залякуванні, що завдало шкоди психологічному здоров`ю, погіршення якості життя потерпілої, за таких обставин.

Так, 10 січня 2022 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства вчинив щодо своєї матері домашнє насильство у сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, тобто ображав потерпілу у грубій формі нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого потерпілій спричинено шкоду її психологічному здоров`ю.

За даним фактом постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року у справі №187/199/22, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування).

Так само, 12 лютого 2022 року близько 18 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, вчинив щодо своєї матері домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, ображав останню у грубій формі нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого потерпілій спричинено шкоду її психологічному здоров`ю.

За даними фактом постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року у справі №187/199/22, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не дивлячись на це, будучи попередньо притягненим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, не ставши на шлях виправлення, продовжуючи вчинення своїх протиправних дії, 17 травня 2022 року близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства знову вчинив щодо своєї матері домашнє насильство у сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, тобто ображав останню у грубій формі нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого потерпілій спричинено шкоду її психологічному здоров`ю.

За даним фактом постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у справі №187/501/22, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Неодноразово будучи притягненим до юридичної відповідальності, та не ставши на шлях виправлення, 18 серпня 2022 року близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, перебуваючи в збудженому стані, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, систематично, вчинив домашнє насильство у сім`ї щодо своєї матері, а саме: умисні дії психологічного характеру, тобто ображав останню у грубій формі нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого потерпілій спричинено шкоду її психологічному здоров`ю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразилися в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, вчинив злочин передбачений ст. 126-1 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України - змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на доказ на витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000242 від 19 серпня 2022 року, мотивуючи такі вимоги тим, що це порушення положень ст. 84 КПК України і даний витяг не є фактами та обставинами,які мають доказове значення для даного кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року, за ст. 126-1 КК України - змінити в частині призначеного йому покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, мотивуючи це тим, що суд обрав обвинуваченому максимально суворе покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених й в ній. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 прокурор заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, наполягав на тому, що обране судом першої інстанції покарання занадто суворе. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора обвинувачений заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК Ураїни, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій ніким із учасників судового провадження не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Проте, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання належним чином не дотримався.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер, спосіб та наслідки вчиненого злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого та поведінку після вчинення, зокрема, за місцем мешкання обвинувачений характеризується, як особа, яка не працює, зловживає спиртними напоями, притягувалася до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, не одружений, на утриманні дітей та інших осіб не має, не працює, за даними лікаря психіатра на обліку не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога, за даними РТЦК та СП перебуває на військовому обліку, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий, при цьому вчинив злочин проти життя та здоров`я своєї матері, який налічує чотири епізоди, який в силу ст. 12 КК України є нетяжким злочином, свою вину визнав формально, оскільки на покази своєї матері та батька реагував категоричним запереченням, має вільний доступ до місця проживання потерпілої та фактично проживає разом з батьками.

Врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

В свою чергу, санкція ст. 126-1 КК України передбачає покарання за домашнє насильство, а саме, умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, - у виді громадських робіт на строк від 150 до 240 годин, або арештом на строк до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до 5 років, або позбавленням волі на строк до 2 років.

У відповідності до норм діючого закону України про кримінальну відповідальність, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Однак, обираючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, яке в межах санкції ст. 126-1 КК України є найбільшим та найсуворішим за своїм видом та розміром, суд першої інстанції належним чином не вмотивував своє рішення та не навів достатніх підстав, з яких суд дійшов висновку, що саме таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, а лише формально перелічив встановлені обставини кримінального провадження, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

На думку колегії суддів, без належної уваги місцевого суду залишилось те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України класифікується як проступок, характер кримінального правопорушення хоча і пов`язаний із злочинами проти життя та здоров`я, проте до невідворотних наслідків не призвів, і виразився в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічного страждання та погіршення якості життя. При цьому, колегія суддів звертає увагу, на відсутність будь-яких дій з боку обвинуваченого на вчинення фізичного насильства, тобто, вчинений ОСОБА_7 проступок фактично виразився та обмежився сварками, образами та погрозами на ґрунті сумісного проживання та ведення побуту.

Також, як вбачається із матеріалів справи та обвинувального акту обвинувачений на стадії досудового розслідування та судового провадження щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, що у відповідності до ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Натомість місцевий суд, дану обставину як таку, що пом`якшує покарання до уваги не прийняв, мотивуваши таке рішення тим, що позиція обвинуваченого щодо щирого каяття носить лише формальний характер, а тому не може бути врахована як обставина, що пом`якшує покарання, оскільки обвинувачений, які він сам зазначив, вибачення просив безпосередньо у матері за відсутності свідків.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції і вважає, що вони не ґрунтуються на нормах кримінального законодавства України, яке, в свою чергу, не містить імперативних вказівок про порядок виявлення особами, які притягуються до кримінальної відповідальності щирого каяття та вибачення перед потерпілими особами.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку в суді апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив суду, що провину визнає, щиро розкаюється, протиправність своїх вчинків повністю усвідомлює.

Враховуючи наведені вище обставини, ступінь тяжкості та характер вчиненого проступку, дані про особу обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину, зокрема, визнання вини, щире каяття, вибачення перед потерпілою та повне усвідомлення протиправності своїх дій, колегія суддів приходить до висновку, що обране судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого, є занадто суворим, а відтак замість сприяння досягненню обвинуваченим мети покарання, носить жорстокий характер, що в подальшому може призвести до переконання винного в несправедливості такого покарання та породження в свідомості засудженого почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів.

А тому, з огляду на викладене, та керуючись положеннями ст. ст. 409, 414 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 , за ст. 126-1 КК України в частині призначення покарання підлягає зміні та обранні більш м`якого виду та розміру покарання.

При призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є проступком, характер кримінального правопорушення хоча і пов`язаний із злочинами проти життя та здоров`я, проте до невідворотних наслідків не призвів, і виразився в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах, тобто, фактично у побутових сварках, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, має постійне місце проживання та реєстрації, поведінку обвинуваченого після вчинення проступку, який повністю визнав свою провину, щиро розкаявся та усвідомив протиправність своїх дій і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді арешту строком на 6 місяців, яке по своїй суті, також, полягатиме у ізоляції обвинуваченого від суспільства, відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, за своїм розміром та порядком відбування буде більш відповідати принципам законності та індивідуалізації, буде більш гуманним та справедливим.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора про необхідність виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на доказ на витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000242 від 19 серпня 2022 року, так як це порушення положень ст. 84 КПК України і даний витяг не є фактами та обставинами,які мають доказове значення для даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає такі вимоги слушними, з огляду на наступне.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ст. 413 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно п. 2 розділу 4 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06 квітня 2016, витяг з Реєстру - це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення.

Однак, суд першої інстанції в порушення вищевказаних положень закону, при дослідженні доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 послався на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 серпня 2022 року як на доказ, тобто, письмовий документ який є недопустимим, не є фактами та обставинами, які мають доказове значення для даного кримінального провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний документ підлягає виключенню з мотивувальної частині вироку, як такий що суперечить та не відповідає вимогам ст. 84 КПК України.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 , за ст. 126-1 КК України в частині призначення покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 126-1 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Виключити з мотивувальної частини вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 , за ст. 126-1 КК України посилання, як на доказ, на Витяг з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 19 серпня 2022 року.

В іншій частині вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 , за ст. 126-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4