Справа № 298/20/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження за апеляційними скаргами: прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23.05.2018, яким ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , визнано винною в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 125 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п?ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 завдану потерпілій моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В решті позову відмовлено.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона 05.11.2017, біля 17 год., в с. Луг Великоберезнянського району Закарпатської області, знаходячись на земельній ділянці неподалік місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, затіяла сварку із ОСОБА_8 , мешканкою АДРЕСА_2 , під час якої з метою спричинення тілесних ушкоджень нанесла один удар каменем затиснутим у руку в область правого ока та правої надбрівної дуги обличчя ОСОБА_8 , від чого остання впала на землю та отримала тілесні ушкодження у виді: садна на шкірних покривах правої надбрівної дуги та синця на шкірних покривах правої орбітальної ділянки.

Згідно даних медичної документації у потерпілої також виявлено забій і травматичне садно правої надбрівної дуги.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі, якими міг бути предмет, на який вказує потерпіла (камінь), при цьому їй могло бути нанесено не менше одного удару в ділянку обличчя. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров?я строком до шість днів і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров?я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, обвинувачена ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний вирок Великоберезнянського районного суду від 23.05.2018 щодо неї скасувати та призначити новий розгляд даної справи в тому ж місцевому суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання; у задоволенні позову потерпілої відмовити.

В обґрунтування своїх доводів обвинувачена ОСОБА_7 посилається на те, що в даному випадку мають місце неповнота судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і кваліфікує її дії за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що явно не відповідає фактичним обставинам даної справи.

Невизнання вини в інкримінованому їй злочині суд розцінив як вибраний останньою спосіб свого захисту і намагання уникнути відповідальності за вчинене, тоді як ОСОБА_7 намагалася в суді донести свою істину про події того дня.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом?'якшують та обтяжують покарання.

Також обвинувачена ОСОБА_7 посилається на невиконання місцевим судом вимог ст.65 КК України під час призначення їй покарання, ним, на її думку, не враховано дані про її особу, її характеристику за місцем проживання, а також не з?ясовано обставин, що пом?якшують її покарання.

Судом безпідставно, необґрунтовано задоволено цивільний позов, заявлений ОСОБА_8 частково, з посиланням лише на те, що ОСОБА_8 не надала суду докази на підтвердження нанесення їй матеріальної шкоди.

Задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн, суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми.

Окрім наведеного вище, звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є взагалі безпідставним та необґрунтованим. Саме ознак цього злочину в діях ОСОБА_7 не вбачається, виходячи з наступного.

Дії ОСОБА_7 , що виразилися у можливому але не доведеному нанесенні удару, були наслідком віктимної поведінки самої потерпілої, яка спровокувала відповідну реакцію ОСОБА_7 , яка в свою чергу намагалася захистити своїх близьких, припинити протиправні дії, образи та негатив, який виходив від потерпілої на свою адресу та своїх близьких.

За таких обставин неповноти судового розгляду, нез?ясування та неврахування всіх обставин події, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що мало наслідком обрання виду покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 та її представник - адвокат ОСОБА_9 просять скасувати вирок Великоберезнянського районного суду від 23.05.2018 в частині призначення ОСОБА_7 покарання та задоволення цивільного позову не в повному обсязі; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт тривалістю двісті годин; задовольнити цивільний позов апелянта, стягнути з ОСОБА_7 завдану потерпілій ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпіла та її представник посилаються на те, що суд першої інстанції фактично не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність винної та вчиненого ним діяння. Зокрема, ОСОБА_7 не розкаялася у вчиненому, вину не визнала, матеріальну та моральну шкоду не відшкодувала, негативно характеризується за місцем свого проживання.

Внаслідок вищенаведеного потерпіла та її представник вважають, що обвинуваченій ОСОБА_7 призначено несправедливе покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м?якість.

Судом не надано оцінку та не досліджено при частковому задоволенні цивільного позову доводів ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_10 скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_7 визнати винною та призначити їй покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт тривалістю двісті годин, в решті вирок у даній справі залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що при призначенні покарання судом не враховано обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Суд не взяв до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_7 офіційно не працює, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнала, збитки потерпілій не відшкодувала, а тому призначення судом покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості інкримінованого їй злочину, особі обвинуваченої, її суб?єктивному відношенні до вчиненого злочину.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Великоберезнянського суду Закарпатської області від 23.05.2018 стосовно ОСОБА_7 скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, а кримінальне провадження у даній справі - закрити.

В обґрунтування доводів прокурор посилається на те, що фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_7 ним не оспорюються.

Станом на 08.02.2022 строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України, сплили.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України є кримінальним проступком.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Таким чином, на даний час наявні підстави, передбачені ст.49 КК України для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі оскаржується вирок, про основні доводи зміненої прокурором апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала змінену апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд вважає, що змінену апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 слід задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 і її представника - адвоката ОСОБА_9 - частково з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є правильним, встановлені ним фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.125 КК України також є правильними, що ґрунтуються на наявних у даній справі доказах, відображених у мотивувальній частині оскаржуваного у цій справі вироку щодо ОСОБА_7 від 23.05.2018, яким судом надано правильну оцінку.

Жодного істотного порушення кримінального процесуального закону та прав обвинуваченої на захист місцевим судом на допущено, що спростовує її доводи з цих підстав.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається із вироку, обвинувачена ОСОБА_7 не визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З часу вчинення ОСОБА_7 вищевказаного протиправного діяння, 05.11.2017, минуло понад три роки і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 перебувала у розшуку, або строки давності переривались чи зупинялись.

Тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв?язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а ст.417 цього Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Беручи до уваги наведене вище, а також те, що з часу вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення до моменту розгляду кримінального провадження сплив строк понад три роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалений щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції вирок від 23.05.2018, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та відповідно п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України закрити дане кримінальне провадження.

Питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову може вирішуватися окремо, у цивільному судочинстві.

Керуючись ст.404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Змінену апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційні скарги: обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23.05.2018 скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винуватою, звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, а провадження у даній справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були під час цього присутні - в той самий строк, коли їм буде вручено копію даної ухвали.

Судді: