Дата документу 12.01.2023
Справа № 330/2632/21
Провадження № 1-і/334/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному 17.09.2021 до ЄРДР №0000336 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України,

за участі: прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 (доручення від 10.01.2023 № 028-0000113),

встановив:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню внесеному 17.09.2021 до ЄРДР №0000336.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Також зазначив, що ОСОБА_4 тримається під вартою з 17.09.2021. Кримінальне провадження перебуває в Якимівському районному суді Запорізької області, тобто на території що є тимчасово окупованою. Наглядове провадження також залишилося на тимчасово окупованої території, як в подальшому буде розглядатися кримінальна справа йому не відомо, оскільки це питання не врегульоване законодавством. Також пояснив, що надати документи, на які є посилання у клопотанні про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину не є можливим, оскільки вони долучені до матеріалів судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки прокурором не доведено існування ризиків зазначених у клопотанні. При цьому обвинувачений пояснив, що в м.Запоріжжя в нього є цивільна дружина ОСОБА_6 , з якою він проживає протягом останніх чотирьох років за адресою АДРЕСА_2 .

Заслухавши учасників провадження, дослідивши клопотання та матеріали надані на його обґрунтування, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає; клопотання обвинуваченого та його захисника підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, 16 вересня 2021 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні гаражу, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем власного мешкання, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин зі своїм сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою протиправного заподіяння тілесних ушкоджень своєму синові ОСОБА_7 , наніс останньому кулаком руки 1 удар в область правої скроневої ділянки, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 закриту черепно-мозкову травму, у вигляді уламкового втиснутого перелому луски правої скроневої кістки, крововиливом над твердою мозковою оболонкою в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці об`ємом 200 см3, яка ускладнилась розвитком набряку та дислокацією головного мозку, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та внаслідок якої 17 вересня 2021 року, приблизно о 06 годині за адресою: АДРЕСА_1 , настала смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

17.09.2021 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.09.2021 ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 днів, тобто до 16.10.2021.

Підставою для обрання запобіжного заходу стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та поведеність прокурором у судовому засіданні, існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; можливість незаконно впливати на свідків; можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

07.10.2021 ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17.11.2021.

28.10.2021 до Якимівського районного суду Запорізької області Якимівським відділом Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області було направлено обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженню №0000336 від 17.09.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

11.11.2021 ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.01.2022.

29.12.2021 ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.02.2022.

23.02.2022 ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.04.2022.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» змінено територіальну підсудність Якимівського районного суду Запорізької області на Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

07.04.2022 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 03.06.2022.

31.05.2022 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено 29.07.2022.

26.07.2022 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 23.09.2022, включно.

20.09.2022 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 18.11.2022.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 Ленінському районному суду м. Запоріжжя визначено територіальну підсудність справ Якимівського районного суду Запорізької області.

15.11.2022 ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 13.01.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При розв`язанні клопотань прокурора та захисника, судом окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, позиція викладена п.80 рішення у справі "Марченко проти України" згідно якої, при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Суд враховує вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоев проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Beccievv.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeisterv.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти росії» від 24 травня 2003 року).

Також, суд вважає недоведеним на сьогоднішній день існування ризиків знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та впливу на свідків, оскільки кримінальне провадження було скеровано до суду, і всі матеріали кримінального провадження, наглядове провадження, а також свідки перебувають на тимчасово окупованій території, що виключає доступ та вплив ОСОБА_4 до них.

17.09.2021 ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 19.09.2021 його взято під варту ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області. Тобто, на даний час обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою майже 1 рік і 4 місяці.

Суд вважає, що стороною обвинувачення не надано фактичних даних та доказів про те, що на даний час існують ризики, які раніше були взяті до уваги слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, мають бути реальними та їх існування має бути оцінено з урахуванням конкретних обставин.

Таким чином, ризики зазначені прокурором при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою суд вважає недоведеними.

За таких обставин суд дійшов висновку, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 перестало бути розумним, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу необхідно відмовити, а обвинуваченого необхідно звільнити з-під варти, обравши йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 202, 350 КПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Змінити обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати до прокурора, суду, за телефонним або за іншим, встановленим законом, викликом у встановлений час;

- повідомляти прокурора, суд залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

В порядку ст. 179 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 роз`яснюється, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжних захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: