Справа № 306/2258/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.03.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/497/22, за апеляційними скаргами начальника Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.08.2022.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за таких обставин.
27.04.2020, близько 12 год 30 хв ОСОБА_6 , знаходячись на подвір`ї дворогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_9 , мешканкою АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , наніс останній декілька ударів руками зжатими в кулак в область голови, шиї та спини.
Після чого, ОСОБА_6 продовжуючи свій єдиний злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 до кінця, знаходячись на вулиці Сонячній в м. Свалява, біля вищевказаного дворогосподарства, наніс останній один удар рукою зжатою в кулак в область шиї (шийного хребця), внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин чола (переносиці), синців лівого плеча, лівої гомілки, саден лівої кисті, лівої стопи, ЗЧМТ, струс головного мозку.
За ступенем тяжкості вищевказані тілесні ушкодження, у вигляді ЗЧМТ та струс головного мозку, згідно висновку судово-медичної експертизи № 13/С від 05.03.2021 та відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, пункту 2.3.1. «а», кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В ухвалі зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не зазначено відомостей про заподіяну потерпілій шкоду, зокрема у такому зазначено, що кримінальним проступком потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду не заподіяно. Обвинувальний акт містить твердження, тобто заздалегідь зроблений висновок про відсутність шкоди, в той час, коли до обвинувального акта приєднано позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, судом констатовано, що до обвинувального акту приєднано позовну заяву про відшкодування шкоди до відповідача ОСОБА_12 , тобто особи, яка не являється обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 також порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги представник потерпілої мотивує тим, що ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.08.2022 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням
вимог кримінального процесуального закону. На його думку, повернення обвинувального акту прокурору повинно передбачати не формальну його невідповідність вимогам КПК України, а містити такі недоліки, які перешкоджають суду провести судовий розгляд. Під час підготовчого засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт, усупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, тому наведені в ухвалі суду підстави для повернення прокурору обвинуваченого акту є формальними.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вказали на безпідставність апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, оскільки ухвали суду є обгрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з таких підстав.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
З аналізу змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вбачається, що такий містить анкетні відомості обвинуваченого, потерпілої, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші, передбачені законом відомості.
Апеляційний суд вважає, що в обвинувальному акті, зокрема у формулюванні обвинувачення, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, встановлені всі елементи складу кримінального правопорушення, а саме визначені суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона злочину, також визначено час, місце, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328кс16).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Згідно до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з
моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право, у тому числі на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Також, згідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Тобто суд розглядає питання щодо суті позовних вимог, задоволення чи відмови у задоволенні позову саме під час постановлення судового рішення, після безпосереднього дослідження у судовому засіданні усіх показань, речей і документів, що стосується обставин кримінального провадження.
Разом з тим розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову і доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК України і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача. Вказану позицію закріплено у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 (справа № 135/112/17).
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст. 314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого засідання, розглядаючи питання щодо суті позовних вимог, що можливо під час постановлення судового рішення, після безпосереднього дослідження у судовому засіданні усіх доказів.
При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пункт 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати положення ст. 7, 9 КПК України
Частиною 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.
Колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційні скарги як прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , так і представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд зі стадії підготовчого засідання.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення й в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді