Провадження № 1-кп/161/85/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Луцьк, Україна

02 березня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

на стадії судового провадження розглянув кримінальне провадження №0000463 від 10.10.2013, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Луцьк, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, працюючої на посаді фахівця в підрозділі відділу врегулювання складних не моторних збитків департаменту врегулювання збитків ПАТ «Страхова компанія «АРКС», раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України;

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

представники потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачена ОСОБА_6 ,

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись єдиним умислом на заволодіння правом на квартири АДРЕСА_2 , що належна ОСОБА_10 , та грошовими коштами, отриманими від продажу вказаної квартири, повідомила ОСОБА_11 та в подальшому нотаріусу ОСОБА_14 неправдиві відомості про належність виключно їй права власності на квартиру, в результаті чого незаконно, шляхом обману, здійснила відчуження вказаної квартири, належної ОСОБА_10 , та заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 , отриманими від продажу їй квартири.

Так, ОСОБА_6 , в середині травня 2013 року, достовірно знаючи про те, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить їй та ОСОБА_10 , оскільки придбана нею під час перебування в шлюбі з ОСОБА_10 , і відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя, що також підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.12.2010, яким ОСОБА_6 була ознайомлена та яким визнано дану квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) та визначено, що їм належить по частини вказаної квартири, підшукала покупця для даної квартири ОСОБА_11 та повідомила їй неправдиву інформацію про те, що єдиним власником квартири є вона ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої протиправні дії, переконавши ОСОБА_11 в тому, що ОСОБА_6 є добросовісним продавцем і жодних осіб, які могли б претендувати на дану квартиру нема, ОСОБА_6 22.05.2013 перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що право власності на квартиру зареєстровано на її ім`я, повідомила нотаріусу неправдиву інформацію про те, що вся квартира, відповідно належить їй на праві приватної власності, і вона має намір продати її ОСОБА_11 , тим самим ввівши в оману нотаріуса.

В подальшому 22.05.2013 приватний нотаріус ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчила договір купівлі-продажу вищевказаної квартири серії ВТІ №095693, на підставі якого зазначену квартиру АДРЕСА_2 , продавцем ОСОБА_6 було продано ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи №8647 від 30.04.2020 ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 34,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 23.05.2013 складає 155 600 гривень.

Таким чином, умисними протиправними діями ОСОБА_6 спрямованими на заволодіння коштами ОСОБА_11 , як добросовісного набувача квартири, останній спричинено значну майнову шкоду в сумі 155 600 грн., а ОСОБА_10 позбавлено права на майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , що в грошовому еквіваленті становить 77 800 грн.

1.2. Суд кваліфікує вказані умисні дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном та придбання права на майно шляхом обману, вчинене у великих розмірах.

2. Позиція сторони захисту. Допит обвинуваченої.

2.1. Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищевказаного злочину заперечила. Суду дала показання про те, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_10 . Однак у 2007 році вони розлучилися, оскільки ОСОБА_10 систематично ображав її та дитину. Між нею та ОСОБА_10 була укладена усна домовленість про те, що останньому залишається бізнес, гараж та три автомобіля, а їй - квартира, яка була придбана нею за власні кошти. У 2010 році ОСОБА_10 звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на частку квартири, який був задоволений, однак протягом трьох років ОСОБА_10 не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на свою частку. У 2013 році вона вирішила продати дану квартиру ОСОБА_11 , якій було відомо про обставини її сімейного життя. При оформленні документів на квартиру покупець ОСОБА_11 виявила бажання, щоб договір посвідчувала нотаріус ОСОБА_14 , якій також було відомо про її сімейні обставини. Оскільки вона не юрист і не розуміється на законодавстві, тому робила те, що їй казала нотаріус. Зазначена квартира досі зареєстрована на ОСОБА_11 , окрім того, вона сплачує останній за рішенням суду кошти.

2.2. На запитання учасників кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_6 відповідати відмовилась.

3.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

3.1. Показання потерпілих та свідків.

3.1.1. Потерпілий ОСОБА_10 суду дав показання про те, що у 1995 році він офіційно одружився з ОСОБА_6 . Разом із нею заробили кошти і придбали квартиру по АДРЕСА_5 . Згодом у шлюбі у них народився син. Коли придбали квартиру, ОСОБА_6 оформила право власності на себе. У 2007 році ОСОБА_6 фактично виселила його із вказаної квартири та виставила його речі на коридор. У 2008 році він звернувся до суду із позовом, який було задоволено у 2010 році та постановлено остаточне рішення, яким визнано, що йому належить квартири. Незважаючи на це, ОСОБА_6 продала квартиру і туди заселилися люди. Згодом за рішенням суду договір купівлі-продажу квартири було визнано недійсним. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_6 достовірно знала про винесені судові рішення з приводу квартири, оскільки вона оскаржувала їх в апеляційному порядку. Наполягає на суворому покаранні обвинуваченої.

3.1.2. Потерпіла ОСОБА_11 суду дала показання про те, що у 2013 році придбала квартиру в м.Луцьку по пр. Соборності у ОСОБА_6 , підписавши із нею відповідний договір. При підписані договору, нотаріус з`ясовувала у ОСОБА_6 кому належить дана квартира, на що остання запевнила, що вона є єдиним власником квартири і інших власників не має, також було перевірено доступні реєстри. При підписанні договору був присутній чоловік ОСОБА_6 та їх знайомий ОСОБА_17 . У договорі було зазначено вартість квартири 115 000 гривень, яка зазначена відповідно до оцінки, однак фактично ОСОБА_6 було сплачено 29 000 доларів. За деякий час з`явився ОСОБА_10 , який повідомив, що він є співвласником даної квартири, а їх було ошукано. Згодом було виявлено, що у ОСОБА_10 є судове рішення, відповідно до якого йому належить частка квартири, однак право власності не зареєстровано, а тому не відображалось у реєстрі, що перевірявся нотаріусом. Згодом ОСОБА_10 подав до суду позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним, який було задоволено. Також зазначила, що вона неодноразово телефонувала ОСОБА_6 , яка запевняла її що квартира залишиться їхньою. Також вона навідувалась до будинку в с.Зміїнець, де проживала обвинувачена, з метою повернення коштів, однак було встановлено, що остання звідти виїхала. У подальшому, ОСОБА_6 неодноразово змінювала номер телефону та уникала розмови, по телефону зазвичай відповідав її чоловік. Окрім того, вона подала позов до суду на нотаріуса, однак дії останнього виявилися правомірними. Тому, вони подали позов до суду на ОСОБА_6 . За рішенням суду в примусовому порядку з ОСОБА_6 стягується 115 000 гривень. Наполягає на суворому покарані обвинуваченої. Цивільний позов підтримала повністю та просила задовольнити.

3.1.3. Свідок ОСОБА_18 суду показав, що приблизно у травні 2013 року він разом з дружиною вирішили придбали квартиру для дітей. Приїхали у м.Луцьк та звернулися до ріелтора. За оголошенням натрапили на квартиру, яка їм сподобалася. Одного разу вказану квартиру показувала особа на ім`я ОСОБА_19 , іншим разом ОСОБА_17 , який представився другом сім`ї власника. Квартира їм підійшла і вони уклали договір купівлі-продажу у нотаріуса ОСОБА_14 . Після того, як купили квартиру, до них за 2 місяці зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що він є співвласником даної квартири. За декілька днів вони зустрілися із ОСОБА_10 у нотаріуса, де останній показав рішення суду на частки квартири. Тоді вони зателефонували до ОСОБА_20 , оскільки до нього був номер телефону, який запевнив щоб вони не переживали і згодом все вирішиться. Однак, ОСОБА_10 подав до суду позов і договір купівлі-продажу був визнаний недійсним. Після цього, вони зателефонували до ОСОБА_6 , однак її номер не працював. Згодом вони дізналися адресу проживання ОСОБА_6 у с.Зміїнець, приїхали туди і ОСОБА_19 почав їм погрожувати. Також зазначив, що їм не було відомо, що ОСОБА_6 була одружена.

3.1.4. Свідок ОСОБА_14 суду дала показання про те, що у 2013 році до неї звернулися дві сторони для посвідчення договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_5 . У даному випадку нею перевірялися дані щодо інших власників, однак в реєстрі таких даних не було виявлено. На момент набуття права власності ОСОБА_6 в шлюбі не перебувала, будь-яких третіх осіб, які б претендували на квартиру не було. Також зазначила, що в обвинуваченої було змінено прізвище. На момент складання договору перебувала з чоловіком, і вони в нього також відібрали згоду. Окрім того, відбиралися усні пояснення та заява про те, що надана інформація вірна. Також, у ОСОБА_6 була відібрана заява про те, що на момент придбання квартири вона в шлюбі не перебувала, інших осіб, які мають право на користування, у тому числі малолітніх та неповнолітніх, не було. Вказана квартира була зареєстрована на ОСОБА_21 , остання надала документ про зміну прізвища на ОСОБА_16 , також вказувала, що це її єдиний шлюб. У паспорті останньої була одна відмітка про шлюб із чоловіком на прізвище ОСОБА_16 . Також, була наявна довідка, що в даній квартирі ніхто не зареєстрований. На той час іншим чином перевірити достовірність наданої інформації не було можливості. Влітку до неї звернувся ОСОБА_10 з погрозами. Її дії як нотаріуса були предметом неодноразових перевірок, однак жодних порушень виявлено не було. За рішенням суду було визнано договір купівлі-продажу квартири недійсним, до цього процесу її також було залучено як третю сторону. Також, зазначила, що обов`язок зареєструвати право власності за рішенням суду покладається на власника. На даний час їй не відомо, кому належить оспорюване майно.

3.1.5. Свідок ОСОБА_22 суду показав, що він працює помічником нотаріуса і приймав участь у підготовці документів, які надав йому нотаріус для підписання договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_5 . Для підписання договору прибули всі сторони. ОСОБА_6 на момент підписання договору була одружена із чоловіком який був на місці із нею. Перед складанням та підписанням договору було перевірено реєстр власників. При перевірці реєстру було зазначено, що ОСОБА_23 є єдиною власницею квартири. Згодом було виявлено факт приховування співвласника квартири. Оскільки ОСОБА_10 не зареєстрував рішення суду, тому їм не було відомо про нього.

3.1.6. Свідок ОСОБА_24 суду дав показання про те, що згідно законодавства, яке було чинним у 2013 році для вчинення правочину та посвідчення договору купівлі-продажу квартири потрібно було особі, яка продає майно подати правовстановлюючі документи, а саме паспорт, ідентифікаційний код, документи на квартиру та оцінку. Після чого, нотаріус зобов`язаний був перевірити дані документи. Особа встановлюється за паспортом. Станом на 2013 рік нотаріус не міг перевірити в реєстрі чи перебувала особа в шлюбі, тому відбиралася відповідна заява.

3.1.7. Свідок ОСОБА_25 суду показав, що одного разу до нього звернувся ОСОБА_26 і попросив проводити огляд квартири, яка була виставлена на продаж. Одного дня на огляд прийшли люди з ріелтором, яким сподобалася дана квартира, після чого він надав контакти власника для зв`язку. Йому відомо, що родина ОСОБА_27 придбала дану квартиру. Присутній у нотаріуса при укладені договору він не був.

3.1.8. Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_28 суду показав, що ОСОБА_10 є його біологічним батьком та перебував у шлюбі з його матір`ю. ОСОБА_10 постійно бив матір, після чого вона подала на розлучення. Між батьками була усна домовленість, що після розлучення ОСОБА_29 залишаються фірма, гараж та три автомобіля, а квартиру, яка знаходиться в м. Луцьку по пр. Соборності матір може продати. ОСОБА_10 довго не хотів з цим погоджуватися. Однак, у 2013 році вдалося із ним домовитися. Також, зазначив, що ОСОБА_10 їх постійно переслідував.

3.2. Письмові докази.

3.2.1. Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 16.01.2019, а саме до оригіналів документів, що стали підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_30 від 18.12.2018, у ході якого були вилучені документи в приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_14 , зокрема оригінал договору купівлі-продажу від 22.05.2013 та інші документи, які подавалися під час вчинення даного правочину.

3.2.2. Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 13.06.2019, а саме до оригіналів документів з відтиском печатки приватного нотаріуса ОСОБА_14 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_31 від 13.05.2019, у ході якого такі документи були вилучені в приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_14 .

3.2.3. Висновком експерта №140 від 25.07.2019 із якого вбачається, що відбиток печатки приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_14 розміщений в графі «Приватний нотаріус» в заяві ОСОБА_6 (дата 22.05.2013 індекс №160/02.03) та в заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (дата 22.05.2013 індекс №159/02.03) нанесені печаткою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_14 .

3.2.4. Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 21.10.2019, на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_32 від 17.10.2019, у ході якого слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_33 отримано доступ до матеріали судової справи №2-4112/10, що перебувала у володінні Луцького міськрайонного суду Волинської області.

3.2.5. Протоколом огляду предмету (документу) від 21.10.2019, із якого вбачається, що слідчим у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку оглянуто матеріали судової справи №2-4112/10, які перебувають у володінні Луцького міськрайонного суду Волинської області та встановлено наступне.

3.2.5.1. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2010 року позов ОСОБА_10 до ОСОБА_34 було задоволено частково та визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_2 . При цьому, визначено, що ОСОБА_10 належить частина в квартирі АДРЕСА_2 .

3.2.5.2. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.03.2011 апеляційну скаргу ОСОБА_35 відхилено, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 20.12.2010 залишено без змін.

3.2.6. Висновком експерта №226 від 05.12.2019 із якого встановлено наступне.

3.2.6.1. Рукописні записи, а саме рукописний запис « ОСОБА_11 » у нижній графі «Підпис:» у заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (дата 22.05.2013 індекс №159/02.03) та рукописний запис « ОСОБА_11 » у графі «ПОКУПЕЦЬ:» договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 22.05.2013 року виконані ОСОБА_11 ;

3.2.6.2. Підписи, а саме: підпис у нижній графі «Підпис:», ліворуч рукописного запису « ОСОБА_11 » у заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (дата 22.05.2013 індекс «159/02.03) та підпис у графі «ПОКУПЕЦЬ:», ліворуч рукописного запису « ОСОБА_11 » у договорі купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 22.05.2013 року виконанні ОСОБА_11 ;

3.2.6.3 Підписи, а саме: підпис у графі «Приватний нотаріус ….. ОСОБА_14 » у заяві ОСОБА_6 (дата 22.05.2013 індекс №160/02-03), підпис у графі «Приватний нотаріус….. ОСОБА_14 » у заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (дата 22.05.2013 індекс №159/02.03), підпис у графі «Приватний нотаріус……. ОСОБА_14 » у договорі купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 22.05.2013 року виконанні ОСОБА_14 .

3.2.7. Із висновку експерта №8647 від 30.04.2020 встановлено, що імовірна ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 34,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 23.05.2013 року становить 155 600, 00 гривень.

3.2.8. Висновком експерта №265 від 17.08.2020 підтверджується, що рукописний запис « ОСОБА_6 » розміщений у верхній графі «Підпис» у заяві ОСОБА_36 та ОСОБА_11 , приватному нотаріусу Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_14 (дата 22.05.2013 індекс №159/02.03) та рукописний запис « ОСОБА_6 » розміщений у графі «ПРОДАВЕЦЬ» у договорі купівлі продажу квартири з відстроченням платежу від 22.05.2013 року виконані ОСОБА_6 , а також підпис у верхній графі рукописного запису « ОСОБА_6 » у заяві ОСОБА_36 та ОСОБА_11 , приватному нотаріусу Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_14 (дата 22.05.2013 індекс №159/02.03) та підпис у графі «ПРОДАВЕЦЬ», ліворуч рукописного запису « ОСОБА_6 » у договорі купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 22.05.2013 року виконані ОСОБА_6 .

4. Оцінка доказів судом та мотиви суду.

4.1. Суд оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК повністю доведена в ході судового розгляду.

4.2. Твердження обвинуваченої про те, що вона не мала умислу на вчинення шахрайства суд до уваги не приймає та вважає такі показання обвинуваченої обраною стратегією захисту, що спрямована на уникнення передбаченої законом відповідальності. Зазначені показання об`єктивно спростовуються матеріалами даного кримінального провадження, а саме матеріалами судової справи №2-4112/10 із яких вбачається, що обвинуваченій було достовірно відомо про існування рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2010 року про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_15 квартири АДРЕСА_2 , та визначення за ОСОБА_10 частини у цій квартирі, оскільки це рішення було оскаржене нею в апеляційному порядку. Однак, незважаючи на це, обвинувачена ОСОБА_6 , достовірно знаючи про належність частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10 добровільно розмістили оголошення про її продаж та згодом уклала відповідний договір із ОСОБА_11 .

4.3. Твердження сторони захисту у судових дебатах про недоведеність самого факту вчинення правочину продажу обвинуваченою ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 , при обставинах місця і часу зазначених в обвинувальному акті, є безпідставними та спростовуються як письмовими доказами, а саме оригіналом договору купівлі продажу від 22.05.2013 (т.1 а.к.п.237), укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , висновками експертів №226 від 05.12.2019, №265 від 17.08.2020, а також усними показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 .

4.4. Показання обвинуваченої, а також показання допитаного як свідка ОСОБА_28 про існування усної домовленості про добровільний розподіл майна подружжя між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 згідно яких квартира АДРЕСА_2 мала належати ОСОБА_6 є голослівними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, окрім того, суперечать матеріалам даного кримінального провадження, із яких вбачається, що ОСОБА_10 оспорював у судовому порядку право власності ОСОБА_6 на вказану квартиру (т.1 а.к.п.49-105).

4.5. Показання обвинуваченої, а також свідка ОСОБА_28 про вчинення у період перебування у шлюбі потерпілим ОСОБА_10 відносно них сімейного насильства та наявність неприязних відносин із останнім, на думку суду, не може слугувати виправданням вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 даного кримінального правопорушення, окрім того, потерпілою від нього, серед інших, є ОСОБА_11 , яка не перебуває у родинних стосунках із останніми.

4.6. Доводи сторони захисту про не встановлення органом досудового розслідування достовірної вартості квартири АДРЕСА_2 , та, як наслідок, неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 , є голослівними, оскільки розмір матеріальних збитків у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення визначено у відповідності до вимог п.6 ч.2 ст.242 КПК України висновком експерта №8647 від 30.04.2020.

4.7. Вищенаведені докази, які зібрані стороною обвинувачення у ході досудового розслідування та досліджені в ході судового розгляду є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою, та у сукупності повністю відтворюють всі обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину.

5. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

5.1. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відсутні.

5.2. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 судом не встановлено.

6.Мотиви призначення покарання.

6.1. Обговорюючи питання про вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дані про особу винної.

6.2. Обвинувачена ОСОБА_6 є раніше не судимою, до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки одружена, на утриманні одна повнолітня дитина, офіційно працює.

6.3. Обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, свою вину не визнала та не розкаялася у вчиненому.

6.4. Матеріальні збитки завдані потерпілій ОСОБА_11 частково відшкодовані на підставі примусового стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 110 446, 30 грн., згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.12.2019.

6.5. Також, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд враховує думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які, кожен зокрема, просили покарати обвинувачену суворо, призначивши останній покарання у виді реального позбавлення волі.

6.6. Таким чином, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 є неможливе без ізоляції від суспільства та їй слід призначити покарання в межах санкції ч.3 ст.190 КК України, у виді позбавлення волі.

6.7. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК судом не встановлено, оскільки суд вважає, що особистість обвинуваченої, конкретні обставини вчинення нею кримінального правопорушення та посткримінальна поведінка обвинуваченої свідчать про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

7. Підстави для задоволення цивільного позову.

7.1. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 36 734 (тридцять шість тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 27 копійок завданої матеріальної шкоди, а також 100 000 (сто тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

7.2. Розмір матеріальної шкоди суд визначає відповідно до розміру матеріальних збитків, спричинених потерпілій ОСОБА_11 внаслідок злочину, що зазначена в обвинувальному акті відповідно до висновку експерта №8647 від 30.04.2020, з урахуванням стягнених в порядку примусового виконання з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 коштів згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.12.2019 (Справа №161/10073/19 Провадження № 2/161/2666/19).

7.3. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує майновий стан обвинуваченої, яка офіційно працює, а також конкретні обставини даної справи, а саме те, що внаслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину потерпілій ОСОБА_11 було спричинено значних моральних страждань, остання фактично була позбавлена можливості володіти квартирою, яку законно придбала як добросовісний покупець та розраховувала її залишити дітям.

7.4. Таким чином, при визначенні моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілої ОСОБА_11 та характеру вимушених змін у їх життєвих стосунках.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

8.1. Зважаючи на те, що до обвинуваченої ОСОБА_6 на даний час не застосовано запобіжного заходу, прокурором не ініційовано питання про застосування будь-яких заходів забезпечення, а тому на підставі ч.3 ст.194 КПК України слід зобов`язати обвинувачену прибувати за викликами до суду.

8.2. Процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні, а також витрати на правову допомогу, понесені потерпілою ОСОБА_11 , що підтверджені документально, слід покласти на обвинувачену.

8.3. Ухвалюючи даний вирок, суд керується ст.ст. 124, 373, 374 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

1.2. Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання обвинуваченої в порядку виконання вироку.

1.3. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченій ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення, а саме 9 липня 2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

1.4. Відповідно до ч.3 ст.194 КПК України зобов`язати обвинувачену ОСОБА_6 прибувати за викликами до суду.

1.5. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

1.6. Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 36 734 (тридцять шість тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 27 копійок завданої матеріальної шкоди, а також 100 000 (сто тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

1.7. Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення технічної експертизи документів №140 від 25.07.2019 у сумі 6 280 (шість тисяч двісті вісімдесят) гривень 40 копійок; почеркознавчої експертизи документів №226 від 05.12.2019 у сумі 12 560 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень; оціночно-будівельної експертизи №8647 від 30.04.2020 у сум 7 845 (сім тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 12 копійок, а всього на загальну суму 26 686 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 32 копійки.

1.8. Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

1.9. Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

1.10 Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

1.11 Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий