Справа № 944/1783/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1030/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2022 у кримінальної провадженні № 0000196 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яворів Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не працює, одруженого, не судимого,

обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор оскаржив вирок Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2022, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 24 березня 2022 року на автомобіль марки «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та сокиру, вилучену під час огляду місця події 22 березня 2022 року.

Речовий доказ автомобіль марки «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишено законному володільцю ОСОБА_9 .

Речовий доказ сокиру, вилучену під час огляду місця події 22 березня 2022 року повернуто законному володільцю ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 8237 гривень 76 копійок.

Прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема сокири. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким речовий доказ у кримінальному проваджені сокиру, конфіскувати в дохід держави.-

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, увалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що вироку суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 , використовуючи заздалегідь заготовлену сокиру, наніс численні удари по автомобілю марки «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований поруч з багатоквартирним будинком, а також у ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , після зауваження останнього щодо необхідності припинення хуліганських дій, намагався нанести йому удар сокирою. З наведеного випливає, що зазначена сокира була знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки саме за їх допомогою обвинувачений вчинив хуліганство. Однак суд першої інстанції при ухваленні вироку не прийняв рішення про конфіскацію сокири хоча така є знаряддям вчинення злочину та законодавство передбачає їх конфіскацію та можливість подальшої реалізації, як це передбачено Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №985 від 11.07.2002 та Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25.08.1998 (в редакції 17.12.2016).

Інші учасники процесу вирок не оскаржували.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2022 року приблизно, о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці на прилеглій до багатоквартирного житлового будинку території, яка розташована по АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, протиставляючи себе таким чином суспільству, використовуючи заздалегідь заготовлену сокиру, наніс численні удари по автомобілю марки «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований поруч із вищевказаним багатоквартирним будинком та на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 259 979,22 грн. Після цього, незважаючи на зауваження ОСОБА_9 щодо необхідності припинення хуліганських дій, ОСОБА_7 розпочав з останнім словесний конфлікт, в ході якого виражався в його сторону нецензурними словами, та намагався нанести удар сокирою чим створив реальну загрозу спричинення шкоди здоров`ю потерпілого.

Обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, однак такі в суд апеляційної інстанції не прибули, а адвокатом ОСОБА_10 подано клопотання про розгляд справи без їх участі, крім того просять залишити вирок суду першої інстанції без змін.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Слухання справи в суді першої інстанції було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення за ч.4 ст. 296 КК України відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

На думку колегії суддів призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Що стосується речового доказу сокири, яку суд першої інстанції повернув власнику - ОСОБА_7 то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

Долю речових доказів у вироку вирішується в порядку ч.9 ст.100 КПК.

У суді першої інстанції питання конфіскації речового доказу стороною обвинувачення не піднімалося.

Так п.1 ч.9 ст. 100 КПК України передбачено, що гроші,цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

З урахуванням викладеного, суду першої інстанції при ухваленні вироку від 28.09.2022 стосовно ОСОБА_7 необхідно було прийняти рішення про конфіскацію сокири, оскільки така є знаряддям вчинення злочину та законодавство передбачає їх конфіскацію та можливість подальшої реалізації.

Однак, суд не врахував, що вказана сокира була використана обвинуваченим як засіб вчинення злочину.

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи питання долі цього речового доказу, не навів мотивів не застосування конфіскації до сокири, яка була використана як засіб вчинення злочину та безпідставно повернув її обвинуваченому.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст. 409 підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення питання долі речового доказу та вимоги про ухвалення в цій частині нового вироку у зв`язку з невірним застосування закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначає наступне.

Конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч.9 ст.100 КПК, та не є покаранням в розумінні ст.50 КК України.

За таких обставин вирішення питання про застосування спеціальної конфіскації в кримінальному провадженні, на думку апеляційного суду, не може розглядатись як погіршення становища обвинуваченого у зв`язку із застосуванням до нього заходу примусу від імені держави, що було б підставою для скасування вироку районного суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

З огляду на зазначені обставини, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання долі речових доказів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2022 у кримінальної провадженні № 0000196 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України змінити в частині вирішення долі речового доказу.

У порядку ч.9 ст.100 КПК, конфіскувати у власність держави сокиру, яка належить ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: