Житомирський апеляційний суд
Справа №283/732/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 283/732/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19 листопада 2022 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Зазначає, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_8 на захист, оскільки відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про залучення перекладача з узбецької мови, проігнорувавши той факт, що останній являється громадянином Узбекистану. Вказує, що підозра вручена ОСОБА_8 є необгрунтованою. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вважає, що судом належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, проживає разом з сім`єю, до затримання займався підприємницькою діяльністю та мав постійний дохід, а також має бездоганну репутацію, а тому можливо відносно ОСОБА_8 застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, дані про особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 листопада 2022 року.
Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала клопотання узгоджене з обвинуваченим, про розгляд справи без участі обвинуваченого та перекладача, тому з урахуванням думки сторін, які не заперечували про апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не має постійного місця роботи та сталих соціальних зв`язків, що на думку суду свідчить про неможливість зміни виду запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід. Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

У зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про те, що обвинувачений? у разі застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду під тяжкістю можливого покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні, враховуючи, що потерпіла проживає з ним по сусідству, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що обвинувачений у 2009 році вже був засуджений за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, тобто встановив наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

Враховуючи вищевказане, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, у змісті яких зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Тим самим спростовуються апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність таких ризиків.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, проживає разом із сім`єю, до затримання займався підприємницькою діяльністю, мав постійний дохід та бездоганну репутацію, а тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_8 та його адвокатом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, долучені до матеріалів провадження дані про наявність у обвинуваченого сім1ї та дітей за межами України не може свідчити про міцні соціальні зв`язки, а свідоцтво про народження ОСОБА_9 , 22.05.2009 року також не спростовує висновків суду, оскільки не свідчить про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 дитини та спростовує доводи адвоката щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування відносно обвинуваченого інших, менш суворих видів запобіжних заходів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необгрунтованості підозри, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді в суді і на даний час він має статус обвинуваченого, а не підозрюваного, тому відповідно до ст.422-1 КПК України апеляційний суд на цій стадії має перевірити лише наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_8 на захист, оскільки відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про залучення перекладача з узбецької мови, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з оскаржуваної ухвали, розгляд клопотання прокурора 15.09.2022 року проводився за участі перекладача на російську мову - ОСОБА_10 . Крім того, в судовому засіданні судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_8 розуміє російську мову і торгуючи на ринку та проживаючи на території України тривалий час (близько 20 років) спілкується російською мовою. Клопотання щодо забезпечення його перекладачем з узбецької мови згідно аудіовідеозапису судового засідання 15.09.2022 року не заявляв, а лише вказав, що не розуміє української мови.

Посилання захисника в судовому засіданні (поза межами апеляційної скарги) на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого згідно оскаржуваної ухвали перевищує 60 днів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 21липня 2022 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено до 21.09.2022 року, а оскаржуваною ухвалою строк дії запобіжного заходу продовжено до 19.11.2022 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19 листопада 2022 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :