Справа № 132/2691/22
Провадження №1-кп/132/332/22
Вирок
Іменем України
16.11.2022

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 15.04.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Багринівці, Літинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2019 молодший сержант ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу з Міністерством оборони України строком на 3 роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 238 від 22.10.2022, молодшого сержанта ОСОБА_3 вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою командир відділення зв`язку взводу зв`язку - головний сержант - командир відділення телекомунікацій взводу зв`язку, ВОС- 474975А.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», окрім іншого, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту уведення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 указом виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в АДРЕСА_2 на території України оголошено часткову мобілізацію.

При цьому, станом на 19.01.2021 Президентом України відповідного рішення про демобілізацію не прийнято.

Також, відповідно до вимог ст. 17 Конституції України, окрім іншого, захист суверенітету й територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою усього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності й недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, окрім іншого, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно до ст. 68 Конституції України, окрім іншого, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України.

Молодший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно до ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (далі - Закон) передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене, окрім іншого, за військовими частинами Збройних Сил України.

До військового майна належать, окрім іншого, усі види озброєння, боєприпаси, технічне, речове, інженерне майно.

Відповідно до вимог ст. З Закону, окрім іншого, військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 2.2 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997, (далі - Положення) основними завданнями військового (корабельного) господарства є усебічне та безперервне забезпечення бойової підготовки та мобілізаційної готовності військових частин і з`єднань, створення умов для швидкого переходу їх із мирного на воєнний стан.

Згідно до п. 2.4 Положення організація та ведення військового (корабельного) господарства (господарська діяльність) включає, окрім іншого, одержання, зберігання, видачу та витрату матеріальних засобів, своєчасне та повне доведення належних видів постачання, забезпечення зберігання озброєння та майна.

Відповідно до вимог п. 3.1.1 посадові особи військової частини й з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2020 № 806 затверджено Положення про військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до абзацу 10 пункту 5 Положення військова частина НОМЕР_1 для забезпечення виконання покладених завдань здійснює організацію та контроль за виконанням заходів збереження зброї та боєприпасів у підпорядкованих підрозділах та на складах зберігання боєприпасів.

Акт прийму передачі справ та посад, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2020 вх. № 4801, вважається відповідним документом, що засвідчує факт прийому на відповідальне зберігання зброї управління військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Серед ввіреної йому для службового користування зброї був 9 мм. автоматичний пістолет Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України головний сержант - командир відділення телекомунікацій взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 19.01.2021, точний час органом досудового розслідування не встановлено, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 у власному службовому кабінеті приміщення штабу військової частини НОМЕР_1 передав 9 мм. автоматичний пістолет Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього для здачі молодшому сержанту ОСОБА_3 .

В подальшому, цього ж дня, точний час органом досудового розслідування не встановлено, молодший сержант ОСОБА_3 доставив зброю до приміщення взводу зв`язку та поклав її до відповідного ящику. Після чого, ОСОБА_3 вийшов з приміщення, залишивши ящик зі зброєю в неопечатаному вигляді, в цей час молодший сержант візуальне спостереження за пістолетом не здійснював, а повернувшись, опломбував ящик, який доставив до складу РАО військової частини НОМЕР_1 та здав.

Молодший сержант ОСОБА_3 у книзі видачі зброї та боєприпасів особового складу управління військової частини НОМЕР_1 запис про списання 9 мм. автоматичного пістолету Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього не зробив.

Таким чином, головний сержант - командир відділення телекомунікацій взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_3 в порушення вимог статей 11, 16, 124, 151-152 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 14 Розділу 1, пунктів 4, 7, Розділу II «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, пункту 20 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2020 № 318дск «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині НОМЕР_1 на 2021 навчальний рік», будучи відповідальним за отримання та видачу зброї управління військової частини, під час приймання особистої зброї підполковника ОСОБА_5 , 19.01.2021 року не перевірив наявність 9 мм. автоматичного пістолету Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього у кобурі та ящику для зброї та залишив їх без нагляду, що призвело до втрати майна військової частини НОМЕР_1 , чим спричинило шкоду у розмірі 8841,96 грн.

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приймає рішення за клопотанням прокурора ОСОБА_4 про скорочений судовий розгляд, так як учасники судового провадження вважають, що обставини справи доведені наявними у справі доказами, вони не потребують дослідження у ході судового розгляду і ніким не оспорюються.

З урахуванням думки учасників судового провадження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дослідити докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд також роз`яснив, що при розгляді судової справи в скороченому провадженні сторони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав повністю, суду показав, що дійсно він являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «молодший сержант» та проходячи її на посаді командир відділення зв`язку взводу зв`язку - головний сержант - командир відділення телекомунікацій взводу зв`язку, ВОС- 474975А військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , 19.01.2021, отримав у командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 у його власному службовому кабінеті приміщення штабу військової частини НОМЕР_1 9 мм. автоматичний пістолет Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього.

В подальшому, цього ж дня, він доставив зброю до приміщення взводу зв`язку та поклав її до відповідного ящику. Після чого вийшов з приміщення, залишивши ящик зі зброєю в неопечатаному вигляді, в цей час візуальне спостереження за пістолетом не здійснював, а повернувшись, опломбував ящик, який доставив до складу РАО військової частини НОМЕР_1 та здав. У книзі видачі зброї та боєприпасів особового складу управління військової частини НОМЕР_1 запис про списання 9 мм. автоматичного пістолету Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього не зробив.

Будучи відповідальним за отримання та видачу зброї управління військової частини, під час приймання особистої зброї підполковника ОСОБА_5 , 19.01.2021 року він не перевірив наявність 9 мм. автоматичного пістолету Стєчкіна № НОМЕР_3 з 1 магазином до нього у кобурі та ящику для зброї та залишив їх без нагляду, що призвело до втрати майна військової частини НОМЕР_1 .

З розміром спричиненої шкоди у розмірі 8841,96 грн. згідний

В скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, вважає їх достатніми для прийняття рішення по справі.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, як втрата ввіреної для службового користування зброї, внаслідок порушення правил її зберігання, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, є вірною.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, по місцю проходження служби та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Враховуючи мету, принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням конкретних обставин цієї справи та характеризуючих даних, які в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільного відшкодування заподіяної шкоди, суд вважає за можливе, враховуючи положення ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого покарання, передбаченого ст. 58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням щомісячно із суми грошового забезпечення в дохід держави, яке на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_3 вид запобіжного заходу не обирався.

Судові витрати у кримінальному провадженні становлять 8923,72 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/9663/21 від 16.04.2021 року накладено арешт на майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням, зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження щодо арешту вищевказаного майна, відпала, а тому, арешт вказаного майна слід скасувати.

Долю речових доказів, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 373, 374 КПК України (в ред. 2012 року), перехідних положень до КПК України (в ред. 2012 року), суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати виннним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 58, ч. 1 ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10 (десяти) відсотків щомісячно із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 8923,72 грн.

Скасувати арешт з майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/9663/21 від 16.04.2021 року.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000010 від 15.04.2021 року, а саме: деревяна коробка із маркуванням серії ХО2393; шкіряний підсумок для магазинів; чотири порожніх (без боєприпасів) магазини з маркуванням: ВА 489-2 (ОХ2293-3); ФХ2293-1; ПС 2352-2 (ОХ2293); СВ 1938-1 (ОХ 2293-4), які поміщено в спеціальне упакування сейф-пакет № М1002172; книгу видачі зброї та боєприпасів, яка прошита та пронумерована на 21 арк., яку поміщено в спеціальне упакування сейф-пакет № М1002171, які вилучено під час огляду місця події, а саме складу озброєння (РАО), що знаходиться на території військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_3 повернути по належності військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_1 .

Вирок може бути оскаржений на протязі 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: