Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/370/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000010 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Тимошівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює головою фермерського господарства «Хлібодар», зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , не судимого
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 680 грн. На підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України звільнено від відбування покарання призначеного цим вироком. За ч.2 ст.350 КК України виправдано за недоведеністю, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які потягли за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального

процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.350 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 2 ст. 350 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки; за ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбуття покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки. На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Під час проведення розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції провести судове слідство в обсязі: допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та дослідити письмові матеріали кримінального провадження та речові докази. Свої вимоги обґрунтовує тим, що своє рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.350 КК України суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_9 не є службовою особою, а перекваліфікацію дій з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України, тим що відсутні хуліганські спонукання. Так в ході судового слідства встановлено, що відповідно до розпорядження голови Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 37 від 24.03.2016 року ОСОБА_9 призначена на посаду спеціаліста-землевпорядника Малотимошівської сільської ради, згідно поданої заяви, з 24.03.2016 по строковому трудовому договору. Пунктами 1.1., 1.2., 2.28 посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника, затвердженої рішенням виконавчого комітету Малотимошівської сільської ради №11 від 29.03.2016, встановлено, що спеціаліст-землевпорядник відноситься до категорії спеціалістів та є посадовою особою місцевого самоврядування, входить до системи державних органів земельних ресурсів, яка утворена з метою проведення єдиної державної політики та забезпечення раціонального використання і охорони земель. Таким чином, ОСОБА_9 являється службовою особою, що тимчасово обіймає в органах місцевого самоврядування посаду, пов`язану із організаційно-розпорядчою діяльністю. Тому, в результаті таких протиправних дій ОСОБА_7 , була порушена нормальна робота органу місцевого самоврядування - Малотимошівської сільської ради, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, що виразилося у перешкоджанні виконання своїх посадових обов`язків спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_9 . Крім того стверджує, що дослідженні докази судом першої інстанції вказують на той факт, що ОСОБА_7 обвинувачувався саме у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятком цинізмом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Зазначене підтверджується показами потерпілої ОСОБА_9 та показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , іншими матеріалами кримінального провадження. Отже, не зважаючи на те, що усі вище перераховані докази отримані законним шляхом та в повній мірі відповідають вимогам КПК України, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та не надано належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення. Щодо призначення покарання ОСОБА_7 то слід врахувати те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українець, голова фермерського господарства «Хлібодар», одружений, характеризується посередньо, та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень вважає за можливе застосувати ст.75 КК України та звільнити особу від покарання з випробуванням.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи тим, що мотивувальна частина вироку є суперечливою відносно до резолютивної і відповідно такі суперечливі висновки суду - не відповідають вимогам закону, оскільки суд першої інстанції, мотивуючи виправдання за ч.2 ст. 350 КК України, зазначив що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, а саме обов`язковий елемент об`єкту вказаного складу злочину особа потерпілого, а також відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України. Однак у резолютивній частині вироку зазначено про виправдання за недоведеністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України. Крім того, у зв`язку і тим, що подія мала місце в Новоукраїнському районі, обвинувачений, потерпіла та свідки проживають також на території Новоукраїнського району, тому кримінальне провадження слід направити на новий розгляд в Новоукраїнський районний суду Кіровоградської області. При цьому, змінюючи апеляційні вимоги, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, прокурор також вказала, що необхідно скасувати вирок на підставі ст.413 КПК України, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які потягли за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2022 та закрити кримінальне провадження в зв`язку з недоведеністю кримінального правопорушення, в якому обвинувачується вказана особа. Винести окрему хвалу за результатами розгляду справи, відповідно до якої уповноважити Новоукраїнський відділ поліції ГУНП в Кіровоградській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом надання потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 під час судового засідання завідомо неправдивого повідомлення про злочин за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.384,385 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний вирок є незаконний та необґрунтований. Так, суд першої інстанції як на доказ доведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України послався на показання свідка ОСОБА_11 . Однак, на думку сторони захисту вказані показання не містять будь-якої доказової бази, а лише є покази з чужих слів, а саме найголовніше, що зі слів особи - свідка ОСОБА_10 , які визнанні судом неналежним доказом, оскільки вказана особа надавала покази в суді плутано та перебувала у тривалих неприязних відносинах з обвинуваченим, що підтверджується дослідженим в суді доказами. Крім того, суд послався як на доказ дані, що містяться у довідці від 03.01.2019, відповідно до якої ОСОБА_9 зверталася 03.01.2019 за медичною допомогою до Новоукранської ЦРЛ з попереднім діагнозом: струс головного мозку, садна носа і правої щоки, забої правого плеча та правового коліного суглоба. Однак, вказана довідка лише констатує тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_9 але при цьому не доводить причетність саме ОСОБА_7 до їх спричинення. Дані, що містяться на лазерному диску, де знаходиться відеозапис тривалістю 11 секунд, на якому зафіксовано як обвинувачений здійснює активні рухи руками в бік потерпілої. Зазначений доказ, а саме вказаний вище відеозапис, при відсутності оригіналу пристрою (мобільного телефону), на який було здійснено запис, судом визнано належним та допустимим доказом з посиланням на рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.04.2021 (справа №288/1418/17). Проте, на думку сторони захисту вказаний доказ є неналежним та недопустимим - штучно створений доказ з метою інсценування події злочину на що вказує той факт, що відповідно до показів ОСОБА_10 вона знімала подію начебто побиття ОСОБА_9 з початку свого приходу до кабінету, почувши не зрозумілі їй звуки до моменту падіння телефону, який відповідно до її показів з її рук вибив ОСОБА_12 . Але на відео дослідженого під час судового засідання вона так і не змогла показати кадри на яких містяться факт нанесення тілесних ушкоджень, факт перевертання монітору чи кришки столу, жбурляння стільця ОСОБА_7 . Факт монтажу вказаного відеозапису підтверджує дата та час створення вказаного відеозапису, а саме 22.05 - 03.01.2019, хоча подія відбувалася біля 13 год. 03.01.2019. Крім того, переглянуте в судовому засіданні відео спростовує покази ОСОБА_9 та висновки суду про начебто активні рухи ОСОБА_13 в сторону останньої - на відео чітко видно, як потерпіла сама робить активні рухи руками в сторону обвинуваченого. Крім того, судово-медична експертиза №1 від 21.01.2019 щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_9 також не доводить причетність ОСОБА_7 до вказаних тілесних ушкоджень, а лише констатує наявність тілесних ушкоджень у потерпілої. Судом безпідставно не взято до уваги свідчення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Також з незрозумілих причин суд не взяв до уваги результати слідчого експерименту та покази під час судового засідання наданні обвинуваченим ОСОБА_7 від 21.03.2019 з відеозаписом, відповідно до якого останній стверджував, що не нападав на потерпілу, а лише захищався від неї. Отже, сторона захисту вважає висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, крім того суд не взяв до уваги вищенаведені докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновку суду.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятком цинізмом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Так, ОСОБА_7 03 січня 2019 року, близько 13.00 год. прийшов до Малотимошівської сільської ради, що розташована по вул. Шевченка, 24 в с. Мала Тимошівка Новоукраїнського району Кіровоградської області до службового кабінету землевпорядника ОСОБА_9 з метою отримати довідки з державної статистичної звітності. Перебуваючи в приміщенні Малотимошівської сільської ради ОСОБА_7 отримав відповідну довідку від землевпорядника та вийшов із приміщення сільської ради. В подальшому, вийшовши із приміщення сільської ради, ОСОБА_7 переглянув надану йому довідку, вміст зазначений в якій останньому не сподобався. У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення хуліганських дій, після чого останній попрямував до приміщення Малотимошівської сільської ради. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення хуліганських дій останній, 03 січня 2019 року о 13 год. 05 хв. зайшов у службовий кабінет землевпорядника Малотимошівської сільської ради, де грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи неповагу до загальноприйнятих в суспільстві норм поведінки, почав виражатися брутальною лайкою, висловлювати погрози ОСОБА_9 . В подальшому, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок пошкодження чужого майна і нахабно показуючи своє зневажливе значення до оточуючих, перебуваючи у громадському місці, ігноруючи присутню ОСОБА_9 , безпричинно наніс декілька ударів по службовому монітору BENQg 9504 внаслідок чого монітор впав з столу та пошкодився. Крім цього від вказаного удару відбулося демонтування верхньої частини кришки столу, які потребують відновлювальних робіт, тим самим спричинив матеріальну шкоду Малотимошівській сільській раді, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи ринкова вартість монітора, станом цін на момент протиправних дій складає 650,00 грн., вартість відновлювального ремонту складає 100,00 грн. Продовжуючи свої хуліганські дії, що полягали у вираженні брутальної лайки та погроз ОСОБА_7 наніс не менше 2-х травматичних впливів в область обличчя та грудей ОСОБА_9 , яка в свою чергу ніяких активних дій не здійснювала. Відповідно до висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_9 спричиненні ушкодження у вигляді: садна у ділянці носа, у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на верхньої та середньої третини, які відносяться до категорії легких ушкоджень. Своїми діями, які продовжувались близько п`яти хвилин, ОСОБА_7 грубо порушив громадський порядок. Реалізувавши свій злочинний намір, останній після вчинення протиправних дії, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з ч.1 ст.296 КК України на ч. 1 ст. 125 України та вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 03 січня 2019 року, близько 13 год. 00 хв. прийшов до Малотимошівської сільської ради, що розташована по вул. Шевченка, 24, в с. Мала Тимошівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області до кабінету потерпілої ОСОБА_9 , яка на той час працювала землевпорядником, з метою отримання довідки з державної статистичної звітності. Перебуваючи в приміщенні Малотимошівської сільської ради, ОСОБА_7 отримав відповідну довідку від ОСОБА_9 та вийшов з приміщення сільської ради. В подальшому вийшовши із приміщення сільської ради ОСОБА_7 ознайомившись з листом виявив, що зміст та форма листа його не влаштовує. В цей час в обвинуваченого виник намір повернутись до приміщення сільської ради, з метою надання йому довідки, яка б відповідала його інтересам, після чого останній попрямував до приміщення ради. 03 січня 2019 року, о 13 год. 05 хв. обвинувачений зайшов до кабінету потерпілої ОСОБА_9 , яка там знаходилась. Отанній почав висловлюватись грубою брутальною лайкою на адресу ОСОБА_9 в ході чого в нього виник раптовий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, з мотивів давніх неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді отримання потерпілою тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 наніс два удари кулаками рук в область обличчя та грудей ОСОБА_9 .. В результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження у виді садна у ділянці носа, садна у ділянці правої щоки, синця по внутрішній поверхні правого плеча на межі верхньої та середньої третини, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 досудовим розслідуванням інкримінувалось умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку із її службовою діяльністю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.
Суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад вказаного злочину, а саме обов`язковий елемент об`єкту вказаного складу злочину особа потерпілої, а також відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, тому визнав його невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України та виправдав за недоведеністю, що в його діях є склад злочину, передбачений ч.2 ст.305 КК України.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав подану змінену апеляційну скаргу та просив скаргу захисника залишити без задоволення, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала змінену апеляційну скаргу прокурора та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та не підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.374 КК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Із суті наведеної вище норми кримінального процесуального закону вбачається, що в мотивувальній частині виправдувального вироку, крім того, належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані органом досудового слідства, так і в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про те, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Вказані вимоги судом першої інстанції не дотримано в повному обсязі.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України та виправдав у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад даного кримінального правопорушення, проте в його мотивувальній частині суд допустив суперечності щодо підстав виправдання, вказавши, що надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України не дають змоги встановити наявність вини в діях останнього «поза розумним сумнівом», оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.350 КК України. При цьому, суд зазначив, що ретельне дослідження доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не доводить наявності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, а саме об`єктивної та суб`єктивної сторони вказаного злочину.
Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ст.373 КПК України чітко встановлено підстави для ухвалення виправдувального вироку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Таким чином, викладені у вироку висновки суду містять істотні суперечності, а тому судове рішення, з огляду на положення КПК України, не відповідає фактичним обставинам та є однією з підстав для його скасування або зміни апеляційним судом.
Також, мотивувальна частина вироку суду першої інстанції не містить висновків щодо доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 за ч.2 ст. 350 КК України, зокрема з яких причин вони не могли бути покладені в основу обвинувального вироку.
Крім того, колегія суддів відмічає, що приходячи до висновку про недоведеність стороною обвинувачення факту заподіяння ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень потерпілій як посадовій особі, яка виконувала обов`язки землевпорядника Малотимошівської сільської ради, а саме, суд не взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи №20/1 від 27.03.2019, оскільки відповідно до висновку не встановлено беззаперечно обставини утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 , при цьому одночасно визнав ОСОБА_17 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що вказує на протиріччя, які мають бути усунуті під час нового судового розгляду.
Окрім того, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції допущені й інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так, згідно з вимогами ч.5 ст.27 КПК України, під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.
При цьому ч.4 ст.107 КПК України визначено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.
Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 порушено вищенаведені вимоги закону.
Так, відповідно до журналу судового засідання від 10.02.2022 та 03.05.2022 є судові засідання (т.2 а.п.122-123), які фіксувались за допомогою системи технічної фіксації судових процесів "Акорд", однак на технічних носіях інформації вказаних записів немає, тобто їх неможливо прослухати, на підставі чого, працівниками апеляційного суду складено акт про те, що у матеріалах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України при відкритті судового засідання Вільшанського районного суду Кіровоградської області на цифровому носію з судовим засіданням від 10.02.2022, під час проведення судових дебатів та 03.05.22022 під час останнього слова та проголошення вироку відсутній запис судових засідань, та свідчить про те, що суд першої інстанції не забезпечив їх повне фіксування за допомогою технічних засобів.
З урахуванням того, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої повноваження, відповідно до ст.ст.412,415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При цьому, призначаючи новий судовий розгляд, колегія суддів, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 415 КПК України не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового судового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції слід перевірити доводи прокурора, які є слушними стосовно висунутого обвинувачення на досудовому розслідуванні обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 та ч.2 ст. 350 КК України та не можуть бути перевірити апеляційною інстанцією у зв`язку із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону.
Також суду першої інстанції необхідно перевірити при новому судовому розгляді і доводи сторони захисту, не допустити істотних порушень, які стали підставою для скасування вироку, дати належну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне та обґрунтоване рішення, вмотивувавши його належним чином.
Крім того, прокурор під час судового засідання заявив клопотання про передачу кримінального провадження до Новоукраїнського районного суду у зв`язку і тим, що подія мала місце в Новоукраїнському районі, обвинувачений, потерпіла та свідки проживають також на території Новоукраїнського району.
Згідно із ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Відповідно до ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що подія мала місце в Новоукраїнському районі, обвинувачений, потерпіла та свідки проживають також на території Новоукраїнського району, а тому колегія суддів вважає за необхідне дане кримінальне провадження направити на розгляд до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення.
Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Змінену апеляційну скаргу прокуроразадовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд в Новоукраїнському районному суді Кіровоградської області.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: