Провадження № 1-кп/734/131/23 Справа № 734/271/23
В И Р О К

іменем України

20 квітня 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000014 від 20.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин Сумської області, громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, -

встановив:

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було. Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на теперішній час оголошене не було.

Відповідно до положень п. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», одним з видів військової служби є військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

З метою виконання Плану призову резервістів оперативного резерву першої та другої черги Збройних Сил України на навчальні збори протягом 2021 року, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України від 06.01.2021 № 300/1/с/19/дек та на виконання рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27.05.2021, командиром військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з (адміністративно-господарської діяльності) видано наказ від 27.05.2021 № 168 «Про порядок та організацію прийому резервістів оперативного резерву першої та другої черги», відповідно до якого з 08.06.2021 в Деснянському гарнізоні, до складу якого також входить і військова частина НОМЕР_2 , проводиться призов та навчання резервістів оперативного резерву першої та другої черги Збройних Сил України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2021 № 128, солдата ОСОБА_4 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження навчальних зборів, зараховано до списків військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено курсантом 1 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Таким чином, з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини, він набув статус військовослужбовця Збройних Сил України, отже є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», права та обов`язки військовозобов`язаних під час проходження зборів та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві встановлюються цим Законом, іншими нормативно - правовими актами. На військовозобов`язаних та резервістів поширюється дія статутів Збройних Сил України. 1

У свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІУ, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки. і

Крім зазначеного, під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний постійно вдосконалювати знання за фахом і методичні навички, бути хоробрим і дисциплінованим, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення. Положеннями ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У свою чергу, військовослужбовець оперативного резерву 2 черги військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, п. п. 1,2 ст. 1, п, 4 ст. 2, ч. З ст. 24, ч. 2 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , має чіткі межі та всі ознаки приналежності до військового формування (периметр, огорожа, контрольно-перепускні пункти, військовий патруль, органи військового управління), діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду введеного в дію Указом Президента України від 17.03.2014 № 303, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 05.07.2021 приблизно о 08.00 год., самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 і до цього часу обов`язки військової служби не виконував, проводив час на свій власний розсуд, до органів державної влади, військового управління або медичних закладів з повідомленням про свою приналежність до Збройних Сил України не звертався та з 20.07.2021 вважається таким, військова служба у якого призупинена, але зі списків військової частини НОМЕР_2 він не виключений, а тому зобов`язаний перебувати і виконувати військовий обов`язок у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, та зазначив, що у скоєному щиро розкаюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким із учасників процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, його вік, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність обставин, які пом`якшують покарання за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1