В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Кобеляки, кримінальне провадження № 0000277 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медведівка Джанкойського району АР Крим, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, судимого 10.11.2022 Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Указу Президента України № 62/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022, на території України введено та діє воєнний стан.

05.11.2022 року у нічний час доби, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , з метою вчинення крадіжки курей, прийшов до домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_3 .

Прийшовши до вказаного домогосподарства, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену на замок хвіртку зайшов на територію домогосподарства та підійшов до господарської будівлі.

Після цього ОСОБА_4 через незачинений на замикаючий пристрій двері, проник до середини цієї господарської будівлі (сараю), звідки умисно, в умовах воєнного стану, з корисливого мотиву таємно вчинив крадіжку трьох курей породи «звичайні» вартістю 519,99 грн, які належать ОСОБА_3 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність та маючи єдиний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з домогосподарства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 06.11.2022 року, у нічний час доби, точного часу не встановлено, знову прийшов до домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_3 та, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену на замок хвіртку зайшов на територію цього домогосподарства та підійшов до господарської будівлі (сараю).

Після цього ОСОБА_4 за допомогою невстановленого предмета, шляхом пошкодження навісного замка на дверях, проник до середини сараю, звідки умисно, в умовах воєнного стану, з корисливого мотиву таємно вчинив крадіжку чотирьох курей породи «звичайні» вартістю 693,32 грн, які належать ОСОБА_3 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на сумум 1213,31 грн.

Таким чином вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ст. 349 КПК України, обмежився оголошенням допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням характеризуючих документів на обвинуваченого. Докази по справі не досліджувалися в зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження тих доказів, які ніким не оспорюються, при цьому учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення за обставин, зазначених вище. У вчиненому щиро розкаюється, прохає суд не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі, присягається більше не вчиняти крадіжок та стати на шлях виправлення. З потерпілим примирився, і останній до нього претензій не має.

Потерпілий ОСОБА_3 повідомив суду, що в перший день він недорахувався трьох курей у вищевказаному господарстві. Після чого закрив двері в сарай, де знаходилися кури, на замок. На наступний день він виявив пропажу ще чотирьох курей. Після чого звернувся в поліцію. Курей йому повернуто. Прохав суд суворо обвинуваченого не карати. Претензій до нього немає.

За наведених вище обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю і об`єктивно доведена в судовому засіданні.

Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.4 ст. 185 КК України визначена вірно, оскільки він вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, поєднану з проникненням у сховище.

Разом з тим, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення повторність, як кваліфікуючу ознаку, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 10.11.2023 вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області за ч.4 ст. 185 КК України.

Злочин, за яким ОСОБА_4 засуджується за цим вироком ним вчинено 5 та 6 листопада 2022 року, тобто до постановлення вироку суду від 10.11.2022 року.

Верховний Суд у Постанова від 14.09.2020 (справа № 591/4366/18 ) вказав наступне.

Основні засади інституту множинності злочинів, зокрема окремі її форми (повторність, сукупність та рецидив) та правові наслідки регламентовано законодавцем у Розділі VII "Повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень" Загальної частині КК. Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст. 32 КК визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч. 1ст. 32 КК). Крім того, у ч. 3 цієї ж статті зазначено, що вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частиніцього Кодексу.

У ст. 35 ККпередбачені правові наслідки повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, зокрема, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із закону України про кримінальну відповідальність, законодавцем чітко не встановлено підходу до врахування при здійсненні кримінально-правової кваліфікації дій особи за ознакою "повторно" наявності чи відсутності факту засудження цієї особи (наявності чи відсутності судимості).

Для цього слід враховувати принцип презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК).Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Суд вважає, що у цілях кваліфікації злочину наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки повторності необхідно встановлювати, виходячи з тих обставин, які існували на час скоєння злочину, а не на час постановлення вироку.

Оскільки на час вчинення злочину 05.11.2022 та 06.11.2022 ОСОБА_6 був не судимий, суд доходить висновку, що його дії не мають ознаки повторності.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про його особу, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є військовозобов`язаним обставинами, що пом`якшують покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, позицію потерпілого, який прохав не застосовувати до обвинуваченого суворого покарання, позицію прокурора, який прохав застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, та вважає необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів призначити із застосуванням ст.69 КК України покарання, нижче від найнижсої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин до вироку, постановленого Кобеляцьким районним судом Полтавської області від 10.11.2022 року, то остаточне покарання необхідно визначити відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, відповідно до ст. 75 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі була проведена експертиза, вартість проведення якої становить 755,12 грн., а тому із ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути витрати за її проведення .

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільні позови по справі не заявлені.

Керуючись статтями 2, 7, 368, 370-371, 374, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком суду більш суворим покаранням, призначеним за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.11.2022 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: сім курей, які передані на зберігання потерпілому, залишити потерпілому ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на корить держави 755, 12 грн за залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя