ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 173/1684/17 Номер провадження 11-кп/814/2493/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного подання ДУ "Машівська виправна колонія (№9)" та Спостережної комісії Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

03 жовтня 2018 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, так як: протягом відбування покарання періодично отримував 7 заохочень, мав лише 2 стягнення, які зняті та погашені, після чого до дисциплінарної відповідальності не притягувався, постійно працював із червня 2019 року до листопада 2021 року, на даний час непрацевлаштований через відсутність в установі виконання покарань робочих місць, позитивно характеризується, не ухилявся від компенсування потерпілій завданої шкоди, а позбавлений це здійснити через відсутність виконавчого провадження та реквізитів для сплати стягнутих коштів. Водночас захисник посилається на те, що 10 вересня 2022 року засідання комісії установи виконання покарань не проводилось і не приймалось рішення про відмову в застосуванні ОСОБА_8 пільги, передбаченої ст.81 КК України, про що помилково зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 03 жовтня 2018 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_9 45 593 гривень майнової шкоди та 130 000 гривень моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 20 серпня 2017 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом «ВАЗ-21011», н.з. НОМЕР_1 , по проїзній частині зі сторони вул. Білоконя в напрямку вул. Гвардійської в м. Верхівцеве Верхньодніпровського р-ну Дніпропетровської обл. у порушення вимог п.10.1 ПДР України змінив напрямок руху керованого ним автомобіля, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод, небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , в результаті чого заподіяв останньому тілесних ушкоджень, що спричинили смерть (а.о.с.8-10).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 01 березня 2019 року, кінець цього строку - 01 березня 2024 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 01 березня 2019 року, за час перебування в «Дніпровська установа виконання покарань (№4) характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав. Даних про працевлаштування засудженого чи його бажання щодо залучення до праці в указаній установі не встановлено.

З 02 травня 2019 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання забороненого предмета (сім-карти до мобільного телефона), несвоєчасне повернення з короткочасного виїзду за межі установи виконання покарань, за що отримував догану й сувору догану, які на даний час зняті та погашені, має 7 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, психологом характеризується посередньо, на заходи психолого-педагогічної корекції та індивідуальної виховної роботи реагував не завжди добре, наразі не працює через відсутність робочих місць на виробництві, з червня 2019 року до листопада 2021 року був працевлаштованим робітником їдальні, до роботи відносився задовільно, але потребував додаткового контролю за ним працівниками адміністрації, приймає участь у виховних заходах установи, визнає вину в учиненому злочині, що підтверджується даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 05 грудня 2019 року, 10 листопада 2020 року, 10 вересня та 04 жовтня 2021 року, 10 жовтня 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (а.о.с.29, 85, 91, 109, 115, 119, 158, 162-163, а.п.4).

Процес же порівняно сталого отримання ОСОБА_8 подяк без стягнень почав здійснюватися з 2021 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 2019 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а ближче до періоду часу, пов`язаного з виникненням передумов для вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення (а.п.4).

Зазначене узгоджується з даними витягів із протоколів №30 від 10 листопада 2020 року та №24 від 10 вересня 2021 року про неодноразову відмову ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» в поданні матеріалів про застосування щодо засудженого ст.ст.82 та 81 КК України через відсутність процесу виправлення останнього (а.о.с.92-116).

При цьому, за матеріалами провадження ОСОБА_8 засуджений за вчинення тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, що призвів до невідворотних наслідків у вигляді смерті людини.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення засудженого наявні певні позитивні тенденції, однак його поведінка не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною. ОСОБА_8 систематично працював, але до роботи відносився не зовсім належно, а задовільно, потребуючи додаткового контролю за ним працівниками адміністрації установи виконання покарань.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати про досягнення засудженим необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування положень ст.81 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу погашення та зняття отриманих стягнень, то колегія суддів зауважує, що застосовані до засудженого 2 стягнень, у тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча й зняті та погашені, однак свідчать про схильність ОСОБА_8 до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України умов відбування покарання. Також повернення засудженого з короткострокового виїзду за межі установи виконання покарань, унаслідок чого направлялись орієнтування до державних органів з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 , ставить під обґрунтований сумнів готовність засудженого до самокерованої поведінки без здійснення контролю за його поведінкою в умовах відбування призначеного покарання.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Агрументи ж захисника про відсутність виконавчих проваджень щодо ОСОБА_8 самі по собі не свідчать про доведення засудженим свого виправлення, а тому не утворюють доцільну й мотивовану підставу для застосування інституту, передбаченого ст.81 КК України.

Окрім того, допущена судом першої інстанції технічна помилка при зазначенні року, в якому проводилось засідання комісії ДУ "Машівська виправна колонія (№9), на що посилається апелянт, не спростовує наявність такого засідання та є виключно опискою, яка може бути виправлена судом за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи в порядку, передбаченому ст.379 КПК України (а.о.с.116).

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .