Провадження № 1-кс/331/373/2023
Справа № 331/4998/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0003306, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2023 року ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про скасування арешту з майна по кримінальному провадженню № 0003306, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в якому просила слідчого суддю скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 на нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування клопотання про арешт майна слідчим заявлено, що квартира АДРЕСА_2 є речовим доказом у зв`язку із тим, що була знаряддям вчинення злочину та буде використана, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.

Разом з тим, слідчим не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Так, за відсутності належних доказів факту підроблення підпису, слідчий керувався лише припущеннями, заявляючи безпідставні вимоги, порушуючи її права.

Слідчим не надано на розгляд суду висновку почеркознавчої експертизи, який би підтверджував факт підроблення підпису, як і не заявлено відповідного клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи в рамках судового провадження.

Враховуючи, що слідчим не доведено, та судом не встановлено факту підробки підпису, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, накладення арешту на зазначене майно є безпідставним, необгрунтованим а тому незаконним на підставі наведених вище доводів та такими, що порушують права законного власника майна.

Так, клопотання слідчого в порушення норм КПК України, не містить відомостей, які б дали змогу суду дійти висновку про те, що підпис продавця в договорі було підроблено.

26.09.2017 р. у зв`язку із проведенням спеціалістом-криміналістом ОСОБА_7 почеркознавчого дослідження копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 звернулась до останнього із запитом про проведення дослідження за оригіналом документа та клопотанням про надання примірника висновку.

29.09.2017 р. нею було отримано висновок спеціаліста № 230 від 29.09.2017 р. за результатами якого спеціаліст-криміналіст ОСОБА_8 в резолютивній частині якого зазначено, що: «Підпис від імені ОСОБА_9 та короткий рукописний текст « ОСОБА_9 » у графі «Підписи: продавець» у копії (оригіналі) договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (дев`яносто сім) виконані ОСОБА_9 ».

Всі перелічені вище обставини дають підстави стверджувати, що слідчим не надано належних доказів, які б дали підставу суду встановити наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення з боку ОСОБА_6 , як законного власника квартири АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, ОСОБА_6 просить слідчого суддю, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 на нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника у судовому засіданні у повному обсязі підтримав клопотання та просив суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність.

Слідчий та прокурор, кожен в окремості, в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, взявши до уваги пояснення слідчого та прокурора, слідчий суддя приходить до такого.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що в провадженні ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0003306, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

З метою забезпечення кримінального провадження прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року, клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно копії висновку спеціаліста № 230 від 29.09.2017 р. вбачається, що підпис від імені ОСОБА_9 та короткий рукописний текст « ОСОБА_9 » у графі «Підписи: продавець» у копії (оригіналі) договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (дев`яносто сім) виконані ОСОБА_9 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.

Слідчим в ході розгляді клопотання слідчому судді не надано обґрунтованих даних про необхідність подальшого застосування арешту вищезазначеного нерухомого майна.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Поряд із цим, статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до ст. 170 ч. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 4 цієї ж статті, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи заявника щодо порушення її прав шляхом накладення арешту на вищезазначене майно.

Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідкам арешту майна для його власника, який не є підозрюваним чи обвинуваченим, тривалість досудового розслідування, понад сім років, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0003306, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, задовольнити.

Cкасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 року на нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1