Справа № 504/59/22
Номер провадження 1-кп/504/16/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2023 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Доброслав Одеського району Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южне Одеської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого

ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.09.2020р., приблизно о 15 годин 30 хвилин, ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух у світлий час доби, в умовах необмеженої видимості, по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь»з боку с. Іванове Одеського району Одеської області в напрямку с. Міщанка Одеського району Одеської області.

На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній дворядний рух у кожному напрямку, де смуги, призначені для руху в одному напрямку поділені дорожньою розміткою 1.5, а смуги руху протилежних напрямків поділені розділовим газоном.

Водій ОСОБА_4 , який отримав посвідчення водія 14.07.2020р., тобто маючи стаж керування транспортними засобами менше ніж 2 роки, в порушення вимог п/п б) п. 12.6. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.), далі Правила, якими передбачено:

п. 12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю:

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.»

здійснював рух у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю 105 км/год, був неуважним, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування наявних навиків водіння, яка не забезпечує безпеку і не дає йому можливість постійно контролювати рух автомобіля.

Здійснюючи подальший рух з перевищенням допустимої швидкості, тобто створюючи небезпеку для руху, та наближаючись до 34 км. + 900 м. автодороги «Одеса-Мелітополь», діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п б), д) п. 2.3. Правил:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п.п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

п.п д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

маючи об`єктивну і реальну можливість бачити автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, та не допустити події дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 , заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, у порушення вимог п.п. 12.1.,12.3., 13.1. Правил, якими передбачено:

п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

вкрай уважним не був, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, що полягала у швидкому наближенні до транспортного засобу, що рухався попереду з меншою швидкістю, чим створював перешкоду керованому ОСОБА_4 автомобілю, не дотримався безпечної дистанції, чим позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, неправильно оцінив дорожню обстановку, застосував невірні прийоми керування транспортним засобом і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості не застосував, також нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого автомобіля , із задньою лівою частиною автомобіля «AC-U 39095 ВП6», внаслідок якого сталося перекидання останнього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_10 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритої черепно-мозкової травми: забита рана в тім`яній області зліва, садна на спинці та на крилах носа, в центрі лобної області внизу (два), в лобній області зліва (множинні), в лівій виличній області, в області зовнішнього кінця лівої брови, в правій надбрівній області, на правій щоці, на правій вушній раковині по зовнішній поверхні, на верхній губі (множинні), осколковий перелом кісток носа, вогнищевий крововилив в м`яких тканинах потилично-тімяної області зліва та в центрі, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, вогнищеві субархаїдальні крововиливи на верхньо серединній поверхні лівої потиличної частки; б) закрита травма тулуба: перелом тіла грудини, множинні переломи І-Х правих ребер та І-VIII лівих ребер, множинні розриви легень, вогнищеві крововиливи в тканини легень, повні розриви правого та лівого крижово-клубових суглобів, лобкового симфізу з багато осколковими переломами правої лобкової кістки; в) відкриті осколкові переломи правої стегнової кістки в середній третині, лівої стегнової кістки в верхній третині, проксимального епіфіза правої великогомілкової кістки, кісток лівої гомілки в нижній третині; г) закритий осколковий перелом правої плечової кістки в нижній третині з переходом на дистальний епіфіз; д) садна на правій бічній поверхні шиї в верхній третині, в області правого плечового суглоба по передній поверхні, в області правого ліктьового суглоба по задній поверхні (два), на тильній поверхні правої кисті, в області лівого плечового суглоба на задній поверхні, в області лівого ліктьового суглоба по задній поверхні, на тильній поверхні лівої кисті (множинні), на передній поверхні правого стегна в верхній третині, на передньо-бічних поверхнях правого стегна в середній третині, в області правого колінного суглоба по передній та по передньо-внутрішній поверхням, в області лівого колінного суглоба по зовнішній поверхні (два), в області лівого гомілко-стопного суглоба по зовнішній поверхні.

Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що могло мати місце в процесі дорожньо-транспортної події та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_10 , яка настала в результаті шоку.

Під час дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 , заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: закритий перелом передньо-верхнього краю 1 поперекового хребця. Зазначене ушкодження утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів.

Порушення вимог пунктів п.п. 1.5., п/п б), д) п. 2.3., п/п б) п. 12.6., п.12.1., п. 12.3., п. 13.1. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому пояснив, що він отримав посвідчення водія 14.07.2020р. Йому було відомо про те, що для водіїв, які закінчили курси водіння і мають стаж водіння менше 2 років, встановлене обмеження максимальної швидкості руху транспортного засобу, не більше 70 км/год. Автомобіль «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 йому подарував хрещений, надавши тільки технічний паспорт на нього, власником автомобіля є сам хрещений та після ДТП він забрав цей автомобіль. Так, 24.09.2020р., приблизно о 15 годин 30 хвилин, він їхав разом із друзями з коледжу, керував автомобілем «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь»з боку с. Іванове Одеського району Одеської області в напрямку с. Міщанка Одеського району Одеської області. На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній дворядний рух у кожному напрямку, де смуги, призначені для руху в одному напрямку поділені дорожньою розміткою, а смуги руху протилежних напрямків поділені розділовим газоном. Він здійснював рух у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю приблизно 10 км/год, тобто перевищеною. Він бачив автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку. Однак, він не зміг впоратися з керуванням, не врахував дорожню обстановку, що полягала у швидкому наближенні до транспортного засобу, що рухався попереду з меншою швидкістю, не дотримався безпечної дистанції і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого автомобіля, із задньою лівою частиною автомобіля «AC-U 39095 ВП6», внаслідок якого сталося перекидання останнього. Від отриманих внаслідок ДТП травм водій автомобіля «AC-U 39095 ВП6» ОСОБА_10 помер, а пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

У вчиненому злочині розкаявся, цивільний позов визнав в повному обсязі, частково відшкодував потерпілій завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України, із чим погодився захисник-адвокат, потерпіла та її представник, а також прокурор.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що загиблий внаслідок ДТП ОСОБА_10 був її чоловіком. Він працював водієм МТП «Южний». Так, 24.09.2020р. вранці вона пішла на роботу, а о 16:30 год. їй зателефонував начальник чоловіка та повідомив, що той помер внаслідок ДТП. Від шлюбу з ОСОБА_10 в них двоє дітей - син, 2003 р.н. та донька, 2008 р.н. Вони тяжко перенесли загибель ОСОБА_10 , зверталися до психолога. Обвинувачений ОСОБА_4 вибачився перед нею, тому вона вважає необхідним призначити йому покарання з іспитовим строком. Не заперечувала проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_11 в судові засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справу без його участі, питання щодо призначення покарання залишає на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача - МТСБУ, будучи належним чином повідомленим, в судові засідання не з`явився, однак надав відзив щодо пред`явлених позовних вимог.

Зі вступною промовою учасники процесу виступити відмовилися.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого, в тому числі матеріали наданої досудової доповіді, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середніми, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, зокрема, враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, його молодий вік, те що, він на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, скоїв необережне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії нетяжких відповідно до ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень ст.66 КК України являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 в судових дебатах вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, та просив призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник-адвокат ОСОБА_12 просили призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_7 не брала участь в судових дебатах, однак висловила свою позицію стосовно покарання під час допиту, а саме просила суворо не карати обвинуваченого, призначивши покарання з іспитовим строком. В судових дебатах представник потерпілої -адвокат ОСОБА_9 підтримав вказану позицію потерпілої ОСОБА_7 .

За таких обставин, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому, раніше не судимий, добровільно частково відшкодував завдані збитки, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_4 міру покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та застосувати дію ст.75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Строк раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплив, але при винесенні вироку суд вважає за необхідне застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, якого буде достатньо для забезпечення виконання вироку суду.

Крім того, потерпіла ОСОБА_7 пред`явила цивільний позов до ОСОБА_4 та МТСБУ, оцінюючи який, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема, недоторканості права власності та розумності строків (ч. 5 ст. 128 КПК України).

Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому остання просить:

-Стягнути з ОСОБА_4 на її користь 300 000 грн. як компенсацію моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка;

-Стягнути з МТСБУ на її користь регламентну виплату по відшкодуванню шкоди, заподіяної смертю чоловіка в розмірі 180 000 грн.;

-Стягнути з МТСБУ на її користь регламентну виплату по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка, в розмірі 60 000 грн.

Оцінюючи заявлені потерпілою вимоги до ОСОБА_4 , а саме: про стягнення завданої моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., суд приходить до наступного.

ОСОБА_7 вказує, що внаслідок смерті чоловіка їй спричинена моральна шкода. Вона втратила чоловіка, який утримував її родину. Після смерті чоловіка на її утриманні залишилось діти: син ОСОБА_13 , 2003 р.н., та донька ОСОБА_14 , 2008 р.н. Внаслідок смерті рідної людини їй заподіяні моральні страждання.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

ОСОБА_4 визнано позовні вимоги в повному обсязі та добровільно частково сплачено грошові кошти на суму 10 000 грн.

Оскільки визнання ОСОБА_4 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням вже виплаченої суми, позовні вимоги, заявлені до нього підлягають частковому задоволенню (300 000 грн. - 10 000 грн. = 290 000 грн.)

Оцінюючи заявлені потерпілою вимоги до МТСБУ, суд приходить до наступного.

Представник цивільного відповідача МТСБУ - адвокат ОСОБА_15 в судове засідання не з`явився надавши відзив на цивільний позов, за результатом якого просив відмовити у позовних вимогах, заявлених до МТСБУ. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що під час кримінального провадження не може бути пред`явлено позов до МТСБУ як до юридичної особи, оскільки бюро за законом не несе цивільної відповідальності за шкоду, завдану діянням особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Крім того, позивачем не подано відповідну заяву про страхове відшкодування до МТСБУ протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП, а також не подано усі документи, необхідні для врегулювання страхового випадку. Позивач своїми діями (бездіяльністю) не забезпечив МТСБУ можливістю вирішити питання про наявність правових підстав для здійснення регламентної виплати. Також, позивач не відноситься до категорії потерпілих-фізичних осіб, визначених у п.27.3 ст.27, ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не має права на відшкодування моральної шкоди з фонду захисту потерпілих.

Так, стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Так, відповідно до відомостей з сайту МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника автомобіля AUDI 100 р/н НОМЕР_1 застрахована не була.

З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019р. у справі № 465/4621/16-к, вказала, що положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.

Тому, в контексті частини 1 статті 128 КПК України, юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону. Адже МТСБУ виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Залучення МТСБУ як цивільного відповідача узгоджується зі статтями 62, 128 КПК України. Крім цього, таке тлумачення відповідає положенням статей 47, 48 ЦПК України, за якими здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільною процесуальною дієздатністю), так само як і можливістю бути позивачем та відповідачем у суді, наділені юридичні особи.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стосовно доводів цивільного відповідача про те, що позивачем не подано відповідну заяву про страхове відшкодування до МТСБУ протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП, слід зазначити, що визначений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019р. у справі № 465/4621/16-к дійшла до висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону, не є обов`язковим.

Разом із тим, даючи оцінку вимогам позивача про стягнення на її користь регламентної виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної смертю чоловіка на підставі п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 180 000 грн., а також регламентної виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної смертю чоловіка на підставі п.27.3 Закону в розмірі 60 000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст.27.1 ст.27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

В свою чергу, ст.1200 ЦК України передбачає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Таким чином, другий з подружжя незалежно від віку і працездатності, має право на відшкодування шкоду, заподіяної смертю чоловіка на підставі п.27.2 Закону, якщо він не працює і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Разом із тим, в судовому засіданні встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення та момент розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_7 офіційно працевлаштована, отже вона не відноситься до категорії осіб, що мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах п.27.2 Закону.

Згідно п.27.3 ст.27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і

"ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З викладеного випливає, що МТСБУ відшкодовує моральну шкоду лише у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, зокрема:

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; (13.1. Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом)

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

У даному випадку, позивач не відноситься до тієї категорії потерпілих-фізичних осіб, визначених у п.27.3 ст.27, ст.41 Закону, а отже не має права на відшкодування шкоди на умовах п.27.3 ст.27 Закону.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до МТСБУ слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

У зв`язку із цим, арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28.09.2020р. на автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , який належить АТ «Укртранснафта» та на автомобіль «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 - підлягає скасуванню.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернуто під зберігальну розписку ОСОБА_4 - необхідно вважати повернутим власнику; автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , який повернуто на під зберігальну розписку ОСОБА_17 , - необхідно вважати повернутим власнику.

Прокурором надано в судовому засіданні акти на підтвердження витрат по справі на залучення експертів з проведення криміналістичних експертиз на загальну суму 15837, 22 грн., які відповідно до ст.124 КПК України підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.124, 127, 128, 174, 349, 371-373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку ОСОБА_4 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з обов`язком передбаченим ч. 5 ст.194 КПК України:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на співробітників ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , завдану моральну шкоду в розмірі 290 000 (двісті дев`яносто тисяч) грн.

В задоволенні іншої частин позову - відмовити.

Арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28.09.2020р. на автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , який належить АТ «Укртранснафта» та на автомобіль «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 - скасувати.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернуто під зберігальну розписку ОСОБА_4 - вважати повернутим власнику; автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , який повернуто на під зберігальну розписку ОСОБА_17 , - вважати повернутим власнику.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , процесуальні витрати на залучення експертів з проведення криміналістичних експертиз в сумі 15837 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 22 коп., на користь держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1