Номер справи137/642/20

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8
ОСОБА_3 відбуваючи покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2016 в Державній установі "Літинська виправна колонія (.№123)", яка розташована за адресою 2-ий пров. Богдана Хмельницького, 9а, смт. Літин Вінницької області, 12.03.2020 об 11 год. 45 хв перебуваючи у палаті № 1 стаціонарного відділення медичної частини № 123 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України», не виконав законні вимоги старшого оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_8 , оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_9 , заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_7 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_10 та інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_11 , які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" є працівниками правоохоронного органу, та в категоричній формі відмовився від проведення неповного особистого обшуку і догляду речей, який йому був запропонований на підставі ч. 2 п. 3 розділу XXIV Правил. Надалі, засуджений ОСОБА_3 , перебуваючи у палаті № 1 стаціонарного відділення медичної частини № 123 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України», ігноруючи законні, неодноразово висловлені вимоги працівників установи виконання покарань ДУ "Літинська виправна колонія (№123)" старшого оперуповноваженого оперативної групи ОСОБА_8 , оперуповноваженого оперативної групи ОСОБА_9 , заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_7 , начальника відділу нагляду і безпеки ОСОБА_10 та інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_11 , почав висловлюватися нецензурною лайкою в адресу останніх, не реагував на усні неодноразові зауваження щодо своєї протиправної поведінки, демонстративно, перед працівниками установи виконання покарань взяв до рук скляну тару, яку розбив об кут дерев`яного столу, після чого розмахуючи отриманим гострим уламком скла погрожував заподіяти собі та працівникам установи виконання покарань ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження, вимагаючи від працівників залишити приміщення медичної частини, вчиняючи активний опір працівникам правоохоронного органу, який полягав у категоричній відмові виконати законні вимоги працівників правоохоронного органу та здійснення погрози представникам адміністрації установи виконання покарань ДУ "Літинська виправна колонія (№ 123)" із уламком скла у руці.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, та кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням працівником службових обов`язків.
Із показань обвинуваченого ОСОБА_3 допитаного в судовому засіданні встановлено, що свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.1 ст. 345 КК України визнав повністю. Підтвердив обставини скоєного, розкаявся у вчиненному. Він дійсно, перебував у санчастині і в нього був телефон, який він не хотів віддавати, через що і стався конфлікт.
Із показань потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 допитаних в судовому засіданні встановлено, що дійсно 12.03.2020 вони прийшли в приміщення медичної частини з метою проведення обшуку, оскільки у них була інформація про наявність у засуджених заборонених предметів. Коли підійшли до засудженого ОСОБА_3 та запропонували йому видати заборонені предмети, останній агресивно відреагував та відмовився. Висловлював погрози та нецензурну лайку в їх адресу. Потім він взяв скляну банку та розбив її у кут стола, при цьому погрожував нанести тілесні ушкодження собі та їм. Вони відійшли від нього та викликали чергову групу. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений повністю визнав свою вину та враховуючи його покази в судовому засіданні, суд вважає їх достовірними, а тому відповідно до вимог ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що позиція обвинуваченого добровільна та він правильно розуміє зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи.
Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків та кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням працівником службових обов`язків.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, так і дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також те, що він усвідомив свою вину, щиро розкаявся у скоєному. Дані обставини суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України - відсутні.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засуджених та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд керуючись ст.50, 65 КК України, вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 342 КК України, та ч. 1 ст. 345 КК України - у межах санкції вказаних статей, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 349, 374-376 КПК України, суд, -
Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігів від 17.03.2016 (з врахуванням змін за ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17.03.2017) та призначити останньому покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня винесення вироку.
Речові докази: уламок скла зі слідами РБК вилучений у коридорі із підвіконним, уламок скла зі слідами РБК вилучений у палаті № 1 під дерев`яним ліжком № 2, змив РБК із дерев`яної ніжки акваріуму на ватку паличку; змив РБК із підлоги кімнати-коридору на ватку паличку, котрі передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області знищити після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. Копії вироку вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1