ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/3088/21 Номер провадження 11-кп/814/1556/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000029 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 1307,60 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 07 березня 2021 року, витягнувши віконну раму, проник всередину гаража на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, викрав належні їй електроінструменти на загальну суму 10944 грн.
Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.
При цьому зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повернення викраденого майна.
Стверджує про відсутність будь-яких претензій до нього зі сторони потерпілої, яка просила не позбавляти його волі.
Вказує про відсутність обставин, що обятжують покарання, а також звертає увагу на незадовільний стан здоров`я.
Зазначає про порушення права на захист, оскільки кримінальне провадження в суді першої інстанції проведено без участі адвоката.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання є непереконливими.
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з приписами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Під особою обвинуваченого, у контексті цієї статті Кодексу, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд належним чином врахував обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його вік, а також думку потерпілої та правильно призначив покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
При цьому місцевий суд обгрунтовано звернув увагу, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення грабежів та крадіжок, проте на шлях виправлення не став і через кілька місяців після звільнення з місць позбвавлення волі знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, поєднаний з проникненням у сховище, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб.
Всупереч доводам обвинуваченого, потерпіла у судовому засіданні не висловлювала згоди на звільненя його від відбування покарання з випробуванням, а навпаки засуджувала його вчинок та покладалася на розсуд суду при призначенні покарання.
Не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченого про добровільне відшкодування шкоди, оскільки, відповідно до постанови слідчого від 22 березня 20211 року про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів провадження, саме співмешканка ОСОБА_8 , а не він, викупила з ломбарду викрадені речі на повернула їх потерпілій.
Твердження апеляційної скарги про наявність іншої обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, є безпідставними.
Так, під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентним органом з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.
В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань потерпілої та інших доказів.
Матеріали провадження не містять об`єктивних даних про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює утримувати його під вартою.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає переконливих доводів, які б свідчили про суворість призначеного покарання.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки вони є обґрунтованими та належним чином вмотивованими, а призначене ОСОБА_8 покарання є достатнім та співмірним із вчиненим кримінальним правопорушенням та правильно вплине на його перевиховання і є справедливим.
Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_8 про порушення права на захист через відсутність адвоката у суді першої інстанції.
В даному кримінальному провадженні участь захисника не є обов`язковою.
Як убачається з технічного запису судового засідання, обвинуваченому суд належним чином роз`яснив його права, в тому числі і на захист, проте, ОСОБА_8 повідомив, що буде захищатися самостійно і жодних клопотань про призначення захисника, чи наміри укласти із захисником угоду, не заявляв. Підвердив ці обставини обвинувачений і в засіданні апеляційного суду.
Водночас, з огляду на його клопотання про призначення захисника для розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 призначено захисника ОСОБА_7 , яка і здійснювала належним чином його захист.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4