Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/524/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м.Запоріжжя
Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченої ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про визнання доказів очевидно недопустимими, заявленого у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 111 та ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 111-1 КK України.
В судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про визнання очевидно недопустимими доказами - протокол огляду від 23.03.2022 року - електронних носіїв інформації (USB - накопичувачів), що перебували у користуванні ОСОБА_6 , оскільки органами досудового розслідування був порушений порядок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).
Так, за протоколом огляду від 23.03.2022 року дана слідча дія проведена слідчим ОСОБА_9 одноособово шляхом розгерметизації синього поліетиленового пакету із відповідними позначками та біркою, із наступним оглядом електронних носіїв інформації (USB - накопичувачів), які були попередньо упаковані за участю понятих в пакет, що зазначений, як додаток № 2, до протоколу затримання ОСОБА_6 22.03.2022.
Утім відповідно до протоколу затримання підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_6 від 22.03.2022 року в пакеті, що зазначені, як додаток №2, поміщений предмет, вказаний в п. 2,3 протоколу від 22.03.2022 року.
Натомість в п.2,3 протоколу зазначено
-паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 ;
-паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_2 .
Захисник вважає, що що предметом огляду за протоколом від 23.03.2022 року були документи на ім`я особи чоловічої статі ( ОСОБА_6 ), а не електронні носії інформації (USB - накопичувачі).
Також зазначає, що 22.03.2022 року під час фактичного затримання уповноваженими службовими особами УСБУ в Запорізькій області в порядку ст.ст. 208, 209 КПК України, внаслідок застосування сили, а також через підкорення наказу, у ОСОБА_6 було вилучено чотири електронні носії інформації (USB - накопичувачі). При цьому протокол щодо передавання слідчому тимчасово вилученого майна затриманої уповноваженими службовими особами УСБУ в Запорізькій області в порядку ч. 1 ст. 168 КПК України не складався.
На час огляду електронних носіїв інформації (USB - накопичувачів) 23.03.2022 року дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів у слідчого судді отримано не було, а огляд здійснювався суто з ініціативи органу досудового розслідування, що є порушенням встановленого порядку здобуття доказів стороною обвинувачення у кримінальному провадженні.
До того ж, підготовка, проведення та упакування чотирьох електронних носіїв інформації (USB - накопичувачі) здійснювались без дотримання вимог ст.ст. 104, 105, 106 Кодексу.
На думку захисника ОСОБА_8 дана слідча (розшукова) дія, яка в матеріалах кримінального провадження № 0000175 зазначена, як огляд електронних носіїв інформації (USB - накопичувачі) 23.03.2022 року, є вочевидь недопустимим доказом, оскільки здійснена без попереднього дозволу суду, а в подальшому з порушенням суттєвих умов отримання дозволу слідчого судді на проведення доступу до речей і документів, оскільки на момент отримання такого дозволу уся інформація з телефону була вилучена та використана в якості доказів сторони обвинувачення.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 ..
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника, зазначивши, щопротокол огляду чотирьох електронних носіїв інформації (USB-накопичувачів), що перебували у користуванні ОСОБА_6 від 23.03.2022 року складений органом досудового слідства з дотриманням вимог законодавства.
Колегія суддів, розглянувши клопотання захисника, вислухавши думки сторін, дійшла до такого.
Відповідно до ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.
Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).
В судовому засіданні 25.10.2022 р. заявлений захисником доказ вже досліджений, при цьому дослідження інших доказів по справі не завершено. Водночас, на думку суду, необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником у своєму клопотанні, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх із взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість, тому оцінка щодо допустимості вищевказаних доказів буде надана судом під час ухвалення судового рішення по даному кримінальному провадженню.
Керуючись ст. ст. 48, 87, 89, 290, 371-372 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про визнання доказів вочевидь недопустимими, а саме: протоколу огляду чотирьох електронних носіїв інформації (USB-накопичувачів), що перебували у користуванні ОСОБА_6 від 23.03.2022 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складений 26.10.2022 року.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3