Справа № 303/3363/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород кримінальне провадження №0001015 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2. ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001015 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2. ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб, без можливості внесення застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що 07 листопада 2021 року приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні нічного розважального закладу «DD.LOUNGE BAR», розташованого за адресою: м. Мукачево, вул. Ринкова (Воз`єднання), 5, знаходячись біля бар-стійки, в ході сварки, яка раптово виникла на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин з громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у ОСОБА_5 виник умисел направлений на вбивство двох осіб, а саме протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_5 взявши бойову вогнепальну зброю, а саме пістолет невстановленої марки придатний до стрільби набоями калібру 6.35 мм Браунінга (або 25АСР), діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпеку та караність, перебуваючи у середині приміщенні зазначеного вище нічного розважального закладу, здійснив два постріли у громадянина ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення нижньої третини лівого плеча та сліпого вогнепального непроникаючого в черевну порожнину поранення зовнішніх шарів шкіри та м`язів черева зліва, від яких ОСОБА_9 впав на підлогу біля бар-стійки.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вбивство двох осіб, а саме протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, 07 листопада 2021 року, приблизно о 01 години 42 хвилин, ОСОБА_5 , після здійснення пострілів у ОСОБА_9 всередині приміщення розважального закладу, вийшов на вулицю де діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпеку та караність, підбіг до громадянина ОСОБА_10 , який в той час знаходився перед приміщенням розважального закладу «DD.LOUNGE BAR», та тримаючи в правій руці вогнепальну зброю, а саме пістолет невстановленої марки придатний до стрільби набоями калібру 6.35 мм Браунінга (або 25АСР) здійснив прицільний постріл у громадянина ОСОБА_10 , після якого останній почав тікати, а ОСОБА_5 , з метою доведення злочину до кінця, побіг за ним і наздогнавши здійснив ще один прицільний постріл у громадянина ОСОБА_10 , який після отриманих вогнепальних поранень забіг всередину вище вказаного розважального закладу та впав на вході у приміщенні вказаного закладу.

Однак, ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб, а саме громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , до кінця з причин, які не залежали від його волі, хоча виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення його до кінця, але смерть останніх не настала, так як їм було надано своєчасну необхідну медичну допомогу.

Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлені досудовим розслідуванням точні дату та час, але не пізніше, ніж 07.11.2021, у невстановленому місці, незаконно, тобто без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет невстановленої марки придатний до стрільби набоями калібру 6.35 мм Браунінга (або 25АСР) разом з набоями до вказаної вогнепальної зброї у точно невстановленій кількості. Так, 07.11.2021, маючи при собі пістолет невстановленої марки придатний до стрільби набоями калібру 6.35 мм Браунінга (або .25АСР) у приміщенні нічного розважального закладу «DD.LOUNGE BAR», розташованого за адресою вул. Ринкова (Воз`єднання), 5, м. Мукачево, приблизно о 01.41 години його застосував шляхом здійснення двох пострілів у громанянина ОСОБА_11 , та два постріли у громадянина ОСОБА_12 .

Крім того, 07.11.2021 в період часу з 18 години 21 хвилин по 19 годину 26 хвилин, в рамках кримінального провадження за № 0001067 від 07.11.2021 року, на підставі ч.3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено 192 набої з маркуванням 7,65 та 1 магазин до пістолета, згідно висновку експерта від 15.11.2021 за № СЕ -19/107-21/9602- БЛ, є бойовими пістолетними патронами центрального бою, калібру 7,65 mm «Browning», виготовлені промисловим способом, придатні до стрільби.

Прокурор зазначає, що в сукупності ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб та ч.1 ст.263 КК України, тобто у носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом.

Сторона обвинувачення зазначає, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Прокурор вказує, що відповідно до ст.177 КПК України метою застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме з такими республіками як Румунія, Угорщина, Словаччина та Польща, дає підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. ОСОБА_5 може впливати шляхом підкупу, погроз чи застосування насильства на свідків та їх родичів у кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Перебуваючи на волі ОСОБА_5 може вдатися до незаконно впливу на таких осіб, що негативно вплине на всебічність та неупередженість судового розгляду кримінального провадження у суді. Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Вивченням особи обвинуваченого на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, ніде не працює, постійного джерела доходів немає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи наведене та існування вказаних вище ризиків прокурор послався на те, що існує ризик протиправної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

На підставі викладеного, враховуючи, що строк дії запобіжного заходу, обраний відносно ОСОБА_5 закінчується, в той же час наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, з урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, його майнового становища, з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 його процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих чи у будь-який інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню прокурор просив продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , без можливості внесення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 подане ним клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав із підстав зазначених у ньому та просив задовольнити. Вказав, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ще не допитані усі свідки, потерпілі та обвинувачений може незаконним чином впливати на них.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання та продовження строку застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив.

Захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечили. Вважають, що вказані у клопотанні ризики не аргументовані та на підтверджені, до клопотання прокурором не долучено жодних матеріалів. Зазначили, що судом вже було допитано трьох свідків, інші троє свідків їм не відомі, тому не зможуть на них впливати. Просили врахувати, що обвинувачений одружений, очікує народження дитини. Просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, або визначити розмір застави.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисників, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається судом за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно положень ст. 178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

Як вбачається з обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 на підставі зібраних доказів обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2. ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб та носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується тим, що прокурором зібрано докази, на його думку, достатні для того щоб звернутись з до суду обвинувальним актом, її також перевіряли слідчі судді раніше при застосуванні та продовженні вказаного запобіжного заходу.

Одне із кримінальних правопорушень у вчиненні якого ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, та у відповідності до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2022 року у справі №303/3363/22 клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу задоволено. Обрано стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, терміном дії по 22 липня 2022 року включно (Т.1, а.с.141-145).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 (шістдесят) днів по 11 вересня 2022 року включно, без визначення застави (Т.1, а.с.233-238).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком до 60 днів, а саме до 04 листопада 2022 року (включно), без можливості внесення застави (Т.2, а.с.52-60).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2022 року продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком до 60 днів, а саме до 30 грудня 2022 року (включно), без можливості внесення застави (Т.2, а.с.125-131).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2022 року продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком до 60 днів, а саме до 17 лютого 2023 року (включно), без можливості внесення застави.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При продовженні запобіжного заходу ОСОБА_5 було встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.

Один із злочинів у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Також колегія суддів враховує, що згідно із реєстру матеріалів досудового розслідування 10.11.2021 року у кримінальному провадженні було винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного. Вказана обставина свідчить про існування ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити дії, пов`язані із спробою переховування від органів досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду отримуються усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Вплив на вказаних осіб може бути здійснений шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання осіб до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні підтверджується тим, що на даний час ще не було допитано всіх свідків, зокрема, свідків сторони захисту та потерпілих, у зв`язку із чим існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинуваченого на вказаних осіб.

Аналогічним чином обвинувачений може впливати на експертів та спеціалістів, при цьому, суд бере до уваги, що із матеріалів справи вбачається, що в даному кримінальному провадженні було повернено сім експертиз.

Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого і особливо тяжкого злочину, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу та засобів до існування.

Таким чином прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Також судом при вирішенні клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не працевлаштований, раніше не судимий, є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1, а.с.202), та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1, а.с.105).

При цьому, на переконання колегії суддів, вказані відомості про особу обвинуваченого не спростовують існування доведених ризиків та не можуть гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також те, що прокурором доведено, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд вважає, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Колегія суддів, розглядаючи можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та запобігти наведеним вище ризикам.

Будь-яких інших даних, які б безумовно свідчили про те, що тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено і стороною захисту беззаперечно не доведено.

Застосовуючи вказаний запобіжний захід, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи. Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні. Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Будь-яких обставин, котрі б свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі під час розгляду клопотання суду надано не було.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за наявності клопотань доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

У відповідності з п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства та приходить до висновку що відсутні підстави для визначення розміру застави.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176-178,183, 201, 331, 372, 395, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком до 60 днів, а саме до 14 квітня 2023 року (включно), без можливості внесення застави.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3