Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/234/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислюється з 14 год, 00 хв. 21 лютого 2023 року до 14 год, 00 хв. 21 квітня 2023 року, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 1 №0002097 стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого за п.4 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження на 60 днів строку дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які на теперішній час не зникли.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою.

Судове рішення мотивовано тим, що наявний ризик переховування обвинуваченого від суду, виходячи з того, що він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на найвищі соціальні цінності - недоторканість життя та здоров`я людини, що спричинило смерть людини. При цьому, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також, існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше судимий, не працює, не одружений, немає на утриманні ні дітей, ні осіб похилого віку, за місцем реєстрації не проживає, тобто не має достатньо міцних соціальних зв`язків, а тому існує можливість його ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, на даний час судом ще не допитано свідків, оскільки розгляд справи за клопотанням обвинуваченого розпочато заново, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на вказаних осіб з метою зміни наданих ними показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, що дає достатні підстави для існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.І ст.177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків, які існували раніше та продовжують існувати наразі, дає достатні підстави вважати, що обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації АДРЕСА_1 .

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що йому не надано на ознайомлення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, йому не надано на ознайомлення документи, які надані прокурором.

Технічний запис судових засідань де досліджувались докази відсутній, що підтверджується наявними cd-дисками.

Також, судом першої інстанції не розглядається його клопотання щодо надання йому захисника з цивільних позовів та оскарження рішень прокуратури.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника які підтримали апеляційну скаргу та просилив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, е з особливою жорстокістю, тобто кримінальне правопорушення, передбачене п.4 ч.2 ст.115 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру або якій пред`явлено обвинувачення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на стадії судового розгляду, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, обвинувачення у якому йому пред`явлено, є вірогіднім та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Тобто, суд, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_7 на особисту свободу.

Доводи ОСОБА_7 про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів не можуть бути враховані.

Так, колегія суддів погоджується з думкою судді районного суду про те, що у

ОСОБА_7 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Як вбачається з обвинувального акту обставин, які пом`якшують покарання - не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів враховую те, що причиною вчинення інкримінованого кримінального правопорушення стало неможливість вирішити конфлікти мирним шляхом.

Також, ОСОБА_7 офіційно не працює, а тому у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби на переховування від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

А тому, є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.

На думку колегії суддів про наявність вказаного ризику свідчить, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став.

А тому, враховуючи санкцію статті кримінального кодексу, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, у разі обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній вчинить спроби на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений та утриманців не має.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати

А тому, доводи ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на інший більш м`який є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи ОСОБА_7 про недоведеність ризиків.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання та офіційне місце реєстрації, колегією судді не можу бути враховані, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків та потерпілого.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення а також, те, що ОСОБА_7 не має жодних заробітків, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вину не визнає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

За таких підстав, належна поведінка ОСОБА_7 під час розгляду матеріалів кримінального провадження не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу продовжують існувати, а тому застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 не більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливо.

А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи ОСОБА_7 про не надання йому клопотання на ознайомлення, а також документів зібраних стороною обвинувачення під час досудового розслідування та що при розгляді даного клопотання слідчого вислухана лише думка прокурора, а тому вважає, що судом не з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання колегія суддів вважає також безпідставними, як такі, що не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до вимог до вимог ч. 1, ч. 3 КПК України прокурор має право усно заявити таке клопотання, а також суд має право розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу взагалі без наявності клопотання, також не передбачено вручення доказів причетності обвинуваченого до скоєного, оскільки обвинувачений знайомився з матеріалами справи під час виконання вимого, передбачених ст.. 290 КПК України. Крім того, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З приводу тверджень обвинуваченого про те, що не розглядається його клопотання щодо надання йому захисника з цивільних позовів та оскарження рішень прокуратури, колегія суддів звертає увагу, що обвинуваченому забезпечено право на захист, надано захисника з регіонального центру безоплатної правової допомоги. При цьому, надання окремого захисника для розгляду цивільного позову чи оскарження рішень прокурора вимогами КПК України не передбачено.

А тому, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення а також, те, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має сталих джерел доходу, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 скаржився на незадовільний стан здоров`я у зав`язку тим, що він хворіє астмою тьа хворобами шлунку, а належне лікування в умовах СІЗО йому не надається у звязку з відсутністю необхідних ліків..

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Так, згідно вимог ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Так, порушення права на медичну допомогу осіб, взятих під варту, необхідно розцінювати не як просте порушення прав людини, а як катування чи нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 206 КПК України вирішення питань щодо забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи, доручення проведення дослідження фактів, вжиття заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством являється обов`язком слідчого судді якому в судовому засіданні повідомили про застосування до особи насильства під час затримання або тримання під вартою.

Тому, враховуючи, положення ч. 1 ст. 206 КПК України, слід зобов`язати начальника ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" забезпечити право обвинуваченого ОСОБА_7 , на отримання такої медичної допомоги, якої вимагає стан його здоров`я, для чого забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження останнього з метою надання належного лікування.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2023 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислюється з 14 год, 00 хв. 21 лютого 2023 року до 14 год, 00 хв. 21 квітня 2023 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Відповідно до ст. 206 КУПК України обов`язати начальника ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" організувати невідкладне проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах медичного закладу та надання медичного лікування. Про результати проведеного лікування повідомити Знам`янський міськрайонний суду Кіровоградської області.

Контроль за виконанням ухвали в частині проведення медичного обстеження покласти на процесуального прокурора.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4