Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2707/22
Провадження №: 1-кп/332/249/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ (Бахмут), Донецької області, громадянина України, одруженого, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира третього стрілецького відділення другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти, у військовому званні «молодшого сержанта», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України, з угодою про визнання винуватості,

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2022 року за № 40 молодшого сержанта (по мобілізації) ОСОБА_4 з 05 березня 2022 року зараховано в списки військової частини та поставлено на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 обіймав посаду командира третього стрілецького відділення другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти.
Відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Відповідно до «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року та інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів з гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів» передбачено порядок отримання дозвільних документів на придбання бойових припасів.
Будучи військовослужбовцем військової служби молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з цим, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення та кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодшого сержанта», обіймаючи посаду командира третього стрілецького відділення другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року №576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 17 серпня 2022 року, придбав у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб двісті вісімнадцять боєприпасів нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойові проміжні патрони калібру 5,45x39 мм, виробництва СРСР та два бойові уніфіковані підривачі дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, які являються самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву.
Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, знаючи про те, що для зберігання даних предметів необхідний передбачений законом дозвіл, переніс двісті вісімнадцять боєприпасів нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойові проміжні патрони калібру 5,45x39 мм, виробництва СРСР та два бойові уніфіковані підривачі дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, які являються самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву до місця свого проживання, а саме квартири АДРЕСА_3 де почав їх незаконно зберігати до моменту вилучення працівниками правоохоронного органу.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання, носіння бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Окрім того, 16 травня 2022 року командира третього стрілецького відділення другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 направлено на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 . В цей же день, молодший сержант ОСОБА_4 пройшовши первинний огляд лікаря невропатолога в військовій частині НОМЕР_2 , за результатами якого, визнаний таким, що не потребує госпіталізації, а також звільнення від служби за станом здоров`я.
Після чого, молодший сержант ОСОБА_4 повинен був повернутися до місця несення служби, проте направився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 де перебував до 17 серпня 2022.
Так, молодший сержант ОСОБА_4 , 16 травня 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення статутних вимог, без поважних причин не з`явився вчасно з лікувального закладу до місця служби, а саме до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що дислокується на території Пологівського району (Гуляйпільська територіальна громада) Запорізької області, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 17 серпня 2022 року, а саме до моменту затримання працівниками правоохоронного органу.
Таким чином, 16 травня 2022 року молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно до місця несення служби з лікувального закладу та до 17 серпня 2022 року обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407КК України, як нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
27 жовтня 2022 року між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000133, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2022 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника, укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 +ст.407 КК України в обсязі повідомленої підозри.

Також, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, беззастережне визнання своєї винуватості, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати ст. 69 КК України та погодили призначення покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді арешту на гауптвахті строком на 4 (чотири) місяці. За вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, застосувати ст. 69 КК України та погодили призначення покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, у виді арешту на гауптвахті строком на 2 (два) місяці.

Відповідно до ст. 70 КК України сторони погодили на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України шляхом повного складання призначених покарань, у виді арешту на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців.

Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України, у виді арешту на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, а також пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Суду повідомив, що щиро розкаюється у вчиненому, засуджує свій вчинок та бажає після відбуття покарання продовжити військову службу.

Захисник ОСОБА_5 підтримала свого підзахисного, та просила призначити йому узгоджену міру покарання.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 5 ст. 407 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до тяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, бажання продовжувати проходити військову службу, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також його негативного ставлення до скоєного, бажання продовжувати проходити військову службу та захищати Вітчизну, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами більш м`якого виду покарання, ніж зазначено у санкціях ч.1 ст.263 та ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, а саме у виді арешту на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців. Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.08.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, з 24 серпня 2022 року.
Оскільки призначається покарання у виді арешту на гауптвахті, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому запобіжний захід - тримання під вартою.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Витрати, пов`язані з залученням експертів, відповідно до ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 жовтня 2022 року в м.Запоріжжя між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України:

-за ч.1 ст.263 КК України, - у виді 2 (двох) місяців арешту на гауптвахті;

-за ч.5 ст.407 КК України, - у виді 4 (чотирьох) місяців арешту на гауптвахті.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) місяців арешту на гауптвахті.

Зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 серпня 2022 рокудо дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити, - тримання під вартою.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

-два запали типу УЗРГМ та УЗРГМ-2, патрони калібру 5,45 в кількості двісті вісімнадцяти шт, які передані на зберігання до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, - знищити.

-два магазини, які передані на зберігання до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, - повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз: № СЕ-19/108-22/9583-БЛ від 26.08.2022в розмірі 1510,24 гривень; № КСЕ-19/108-22/9582 від 26.08.2022в розмірі 3020,48 гривень.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1