Справа №639/1833/17
Провадження№1-кп/639/19/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника, адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому в ЄРДР 08 січня 2017 року за №0000050 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 06.01.2017 приблизно о 19 годині зустрівся зі своїм знайомим, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, поблизу багатоповерхового будинку № 10, розташованого у пров. Титаренківському м. Харкова та разом з останнім прослідували на шістнадцятий поверх, де на сходовому майданчику помітили холодильник торгової марки «Бірюса-22», що належав раніше їм не знайомій ОСОБА_8 , який наступного дня вирішили викрасти.

В подальшому ОСОБА_7 разом з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, 07.01.2017 приблизно о 13 годині 28 хвилин, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, цілеспрямовано прибули на шістнадцятий поверх будинку АДРЕСА_2 .

Саме в той час ОСОБА_7 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, маючи спільний злочинний умисел, діючи узгоджено, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи ту обставину, що за їх діями ніхто не спостерігає і не зможе завадити доведенню їх злочинного умислу до кінця, заволоділи холодильником торгової марки «Бірюса-22», забравши його зі сходового майданчику.

Після цього ОСОБА_7 разом із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, звернувши на свою користь викрадений холодильник, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1616 гривень.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_7 передбачена ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та зазначив, що своїм клопотанням останній фактично надав згоду на закриття кримінального провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Захисник, адвокат ОСОБА_6 підтримала вимоги клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та просила їх задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 у судові засідання не з`являється, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно, в порядку ст. 135 КПК України, що відповідно до ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм наслідки закриття провадження за вказаних обставин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 24 ст. 49 КК).

Процесуально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284288 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, 06.01.2017 року.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України це кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею не тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п*ять років.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту - 06.01.2017 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні закінчився 5-ти річний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено пеокарання у вигляді позбавлення волі на строк не більне двох років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, тим самим надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав. Така заява (згода) викладена ним письмово та підтверджена в судовому засіданні.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на те, що злочин, за яким обвинувачується останній є не тяжким злочином , та з моменту скоєння кримінального правопорушення минуло більше п*яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід задовольнити клопотання обвинуваченого та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.2 ст. 185 КК України.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Також, враховуючи заяву потерпілої від 21.10.2019, а також положення ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Судові витрати на проведення експертизи віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372 КПК України, п.3 ч.1 ст.49 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження і звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України в зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 08.01.2017 року - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Речові докази, а саме: холодильник «Бірюса-22» та залізну холодильну шафу повернути власнику; ДВД диск DVD-R 1-16х, 4,7 Gb 120 min залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати на проведення експертизи віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1