Справа № 577/289/21
Провадження № 1-кп/577/72/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" грудня 2022 р.

Конотопський місь крайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

представника неповнолітньої потерпілої

ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000979 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, раніше судимого Конотопським міськрайонним судом:

1) 27.05.2003 року за ст.ст. 185 ч.3, 75, 104 КК України до 1 року позбавлення волі;

2) 10.02.2004 року за ст.ст. 185 ч.3, 289 ч.2 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

3) 28.12.2005 року за ст.ст. 289 ч.2, 69 КК України до 3 років позбавлення волі;

4) 11.04.2008 року за ст.ст. 115 ч.1, 185 ч.2, 70, 71 КК України до 14 років позбавлення волі, звільнився 21.09.2020 року по відбуттю строку покарання, судимості не зняті та непогашені,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 222 ч.1, 187 ч.1, 152 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду перебуває вищевказаний обвинувальний акт.

Підсудному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався, останній раз до 24.00 год. 22 грудня 2022 року.

Прокурор пропонує продовжити цей запобіжний захід до двох місяців. На обґрунтування послався на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: вірогідність переховування від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому ОСОБА_7 обвинувачується.

Стверджує, що наведені ризики доводяться підозрою висунутою ОСОБА_7 у скоєнні, зокрема тяжких та особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства, в тому числі сексуального відносно неповнолітньої особи, за що загрожує суворе покарання у вигляді позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_7 протягом нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та повернувся до злочинної діяльності, вчинивши рецидив злочинів. До того ж допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала покази про те, що їй протягом досудового розслідування надходили погрози від невстановленої особи з метою схилити відмовитись від наданих пояснень, що доводить ризик можливого впливу підсудного на потерпілих та свідків.

Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

Потерпілі подали заяви про продовження розгляду справи за їх відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_4 , кожен окремо, заперечують задоволенню клопотання, посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків, наявність стійких соціальних зв`язків і запевнення підсудного з`являтися до суду за першим викликом. Вважають, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Вислухавши доводи учасників процесу, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Враховуючи, що судове провадження внаслідок об`єктивних обставин, а саме дослідження письмових доказів, представлених стороною обвинувачення, не може бути завершено до спливу строку раніше визначеного запобіжного заходу, а ризики наведені у клопотанні, продовжують існувати, зокрема можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, про що свідчать підозра висунута ОСОБА_7 у скоєнні, зокрема тяжких та особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства, у тому числі сексуального відносно неповнолітньої особи, наявність непогашених судимостей, одне із яких за особливо тяжкий злочин вбивство, а також зважаючи на суворість покарання у випадку визнання його винним, слід дійти висновку про підвищену суспільну небезпеку і необхідність продовження саме раніше визначеного запобіжного заходу.

Крім того, суд бере до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості провадження (ст.131 КПК), з огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_7 від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Зокрема судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання суду продовження ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, відповідно до пп.«с» п.1 ст.5 Конвенції відповідатиме принципу пропорційності, оскільки застосований до нього запобіжний захід буде необхідним за встановлених обставин, унеможливить переховування обвинуваченого від суду.

Отже, прокурором доведено, що перераховані обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти наведеним ризикам.

З огляду на викладене, пропозиція сторони захисту щодо пом`якшення запобіжного заходу не заслуговує на увагу суду.

Керуючись: ст.ст. 331 ч.3, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити строк тримання під вартою без визначення застави до 24 години 10 лютого 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу оголошення, а для обвинуваченого протягом того ж строку з дня отримання копії.

СуддяОСОБА_1