Провадження № 1-кп/337/7/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 року Колегія суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, освіта професійно - технічна, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України,

встановила:

15 грудня 2015 року, приблизно о 05 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «пр. Ювілейний», по вулиці Задніпровській, 9-А у місті Запоріжжі, спровокував бійку з ОСОБА_8 . У ході бійки з останнім, ОСОБА_6 , маючи умисел на вбивство ОСОБА_8 через раптово виниклі неприязнені відносини, власним ножем, який носив при собі, наніс ОСОБА_8 чисельні удари, спричинивши згідно з висновком експерта №4093 від 13.01.2016 р., дві різані та десять колото-різаних ран в області нижніх кінцівок, а саме: а) в області правої нижньої кінцівки: рану на внутрішній поверхні правого стегна, рану на передній поверхні правого стегна, рану на зовнішній поверхні правого стегна; б) в області лівої нижньої кінцівки: три рани на передній поверхні лівого стегна, рану на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна, рану у проекції лівої підколінної ямки, рану на задній поверхні лівого стегна, рану на задній поверхні лівої гомілки; в) в лівій сідничній області: рани в лівій сідничній області.

Від спричиненого ОСОБА_6 ушкодження, а саме одиночної сліпої колото-різаної рани у проекції лівого підколінної ямки, яка супроводжувалася пошкодженнями лівих підколінних вен і артерії з наступним розвитком гострої крововтрати, ОСОБА_8 помер на місці. Таким чином, ОСОБА_6 вбив, тобто умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_8

15 грудня 2015 року, приблизно о 05 годині 23 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту по вулиці Задніпровській, 9-А у м. Запоріжжі, безпосередньо після вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство двох осіб, використовуючи ніж, який знаходився при ньому, став наносити ОСОБА_9 , який намагався втекти з місця події, удари вказаним ножем у праве стегно. Тим самим, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 згідно з висновком експерта №5216 від 31.12.2015р. дві рани в області правого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Однак, ОСОБА_6 , довести свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , до кінця не зміг, з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 втік з місця вчинення злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , за інкримінованим йому обвинуваченням, винуватим себе не визнав повністю, та відмовився від надання суду пояснень, а також відмовився відповідати на запитання.

У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що суд першої інстанції повинен визнати недопустимими, та виключити їх з числа доказів, а саме: письмові та речові докази, через численні грубі порушення норм діючого законодавства під час їх проведення, а сам він повинен бути виправданий.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що 15.12.2015 року, о 05 годині її чоловік ОСОБА_8 пішов на зупинку маршрутного таксі щоб їхати на роботу разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 . Потім, біля 07 години ранку, подзвонили у двері і прийшли працівники поліції, які повідомили, що чоловік загинув. ОСОБА_10 розказав, що вони разом з її чоловіком перейшли дорогу біля оздоровчого центру на зупинку маршрутного таксі, за ними йшли ще двоє п`яних хлопців, і щось просили. Вони дійшли до зупинки і двоє хлопців їх почали витягати з маршрутного таксі, спочатку витягли ОСОБА_10 , а її чоловік вийшов за ним, і розпочалась бійка, в результаті якої її чоловіка вбили. Підтримала вимоги цивільного позову у повному обсязі. Просить суд покарати винуватого суворо з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що в силу раніше отриманих травм голови, від яких він перебував тривалий час у комі, він є інвалідом 2 групи, з обставин подій нічого не пам`ятає.

За клопотанням прокурора судом відтворено технічний запис допиту ОСОБА_10 у якості потерпілого у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 21.06.2018 року (т.4 а.с.143-145).

Будучи безпосередньо допитаним у судовому засіданні, ОСОБА_10 суду пояснив, що 14.12.2015 року він зустрівся з ОСОБА_8 і домовились на наступний день разом їхати на роботу. Вранці він чекав його і бачив як закрився нічний клуб і звідти вийшли два молодих чоловіка у збудженому стані, мабуть відпочивали добре, були напідпитку. Підійшов ОСОБА_8 і вони з ним пішли в сторону вул. Задніпровська. Проходячи повз чоловіків, вони попросили телефон подзвонити, посилаючись на те, що поспішають на роботу, без всяких грубощів, потерпілий з ОСОБА_8 попрямували на зупинку. Чоловіки йшли за ними і нецензурно висловлювалися в їх бік. Під`їхала маршрутка, ОСОБА_8 перший зайшов до салону, а його, коли заходив до салону, з нецензурними словами, почали витягати з маршрутки за рукав на вулицю. Коли витягли, ОСОБА_8 вийшов за ним. Потім у нього з ОСОБА_45, в ході конфлікту, почалась бійка, яка тривала близько п`яти хвилин. Що відбувалось між ОСОБА_8 і іншим чоловіком- ОСОБА_6 , він не бачив, так як їх закривав зупинковий комплекс. Потім він побачив, що ОСОБА_8 лежить на дорозі, а над ним, схилившись, стоїть ОСОБА_6 . Він - ОСОБА_10 , почав підходити до ОСОБА_8 щоб допомогти, підійшов, і в цей час ОСОБА_6 розвернувся і почав погрожувати, казав: « Я тебе тут теж покладу». Також ОСОБА_6 наніс йому удари ножем, але як це вийшло, він так і не зрозумів. Він побачив, як у руці ОСОБА_6 щось блиснуло, і відразу зрозумів, що це може бути ніж, блищало лезо біля 5-7 см довжини. Сприйнявши погрози ОСОБА_6 , як реальні для свого здоров`я, він почав тікати від нього, так як ОСОБА_6 зробив декілька кроків до нього, а потім почав його переслідувати. Також він чув, що ОСОБА_12 сказав: «ОСОБА_46 сховай», або «кинь ніж». Після погроз і дій ОСОБА_6 , він пробіг деяку відстань, десь 20-30 метрів, зупинився, нахилився щоб перевести подих, так як його вже не переслідували. Також зазначив, що він зупинився, коли відчув, що не може стати на ногу, через поранення, та зрозумів, що ОСОБА_6 перестав його переслідувати. Поранення відчував дуже сильно, ледве стояв на ногах та на нозі була кров.Також, він бачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 перейшли на іншу від нього сторону дороги та пішли. Після того як зупинився та віддихався, він перейшов дорогу до ОСОБА_8 , який лежав і був непритомний, оглянув його і побачив скривавлені джинси, пульс на шиї був відсутній, він викликав швидку допомогу. Лікарі поклали ОСОБА_8 до машини швидкої, потім повідомили, що той помер. Лікарі швидкої також йому надали першу медичну допомогу. Яким чином ОСОБА_8 опинився на іншій смузі дороги, сказати не може. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_13 неодноразово викликався у судові засідання, судом вжито всіх можливих заходів для встановлення місцезнаходження свідка і виклик до суду, які не мали результату.

За клопотанням прокурора судом відтворено технічний запис допиту свідка ОСОБА_13 у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 16.08.2018 року (т.4 а.с.166-167).

Так свідок ОСОБА_13 , будучи безпосередньо допитаним у судовому засіданні, поясняв суду, що 15.12.2015 року, вони разом з ОСОБА_6 зустрілись у кафе «Барсук», вживали алкогольні напої, були добре напідпитку. Приблизно о 05-30 годині вийшли з кафе і пішли в напрямку зупинки «Сільпо», підійшли до сауни, потім пішли до зупинки. Спереду йшли, раніше незнайомі чоловіки- потерпілі, яких вони наздогнали. ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_8 з приводу подзвонити. ОСОБА_8 сказав: «ви п`яні і не чіпайте нас» і чоловіки пішли далі, пішли за ними, так як вони грубо відповіли. Чоловіки дійшли до зупинки і почали заходити до маршрутного таксі, перший зайшов ОСОБА_8 . ОСОБА_6 теж підійшов до маршрутки і почав їх звідти витягувати. Він вважає що ОСОБА_8 опинився на вулиці, бо його витягнув ОСОБА_6 , хоча той міг вийти сам, але він був добряче напідпитку і цього не бачив. Він спілкувався з другим потерпілим, який вийшов, і отримав від нього удар в ніс. Так як він стояв спиною, то не бачив що відбувалось між іншими, до яких відстань була метрів десять. Після удару, в результаті якого йому розбили ніс, він впав на коліно, міг не бачити як ОСОБА_14 підходив до ОСОБА_6 , але через деякий час, побачив, як ОСОБА_14 почав тікати, а ОСОБА_6 побіг за ним. Чи наздогнав ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_14 , він не бачив, було темно, далеко, і не дуже видно. Він підійшов до ОСОБА_8 , який лежав на спині, той попросив про допомогу, кров не бачив, було темно і він був напідпитку. Потім підбіг ОСОБА_15 і сказав, що необхідно розійтись. Про будь яку допомогу потерпілому, мови не велося. Також пояснив, що у ОСОБА_15 був ніж, який він демонстрував йому, коли вони вийшли з кафе та перебували біля сауни. Ніж був розкладний, лезо, приблизно довжиною 10 см, шириною 4-5 см. У нього ножа не було.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в сауні яка знаходилася в оздоровчому центрі по вулиці Задніпровська. Рано вранці, приблизно о 5 чи 6 годині, прийшли двоє чоловіків і запитали чи є вільна сауна. Свідок відповіла що вільної сауни немає, і чоловіки пішли. Над вхідними дверима центру наявне відеоспостереження.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він працював водієм маршрутного таксі, в грудні 2015 року вранці, їхав за маршрутом № 36, перед ним проїхала ще одна маршрутка, приблизно о 04-25 годині. Біля зупинки «Сільпо» побачив що на дорозі лежить чоловік, біля якого знаходився інший чоловік, на асфальті була кров. Свідок вийшов з маршрутного таксі, запитав що трапилось, відповіді не отримав, після чого повернувся до свого авто і викликав швидку допомогу, та поїхав далі. Згодом він спитав водія маршрутного таксі яке їхало перед ним з приводу події і той відповів, що за зупинці «Сільпо» до машини хтось зайшов, їх покликали і вони вийшли.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що в грудні 2015 року, був понеділок, рано вранці, приблизно о 06-20 годин, до неї прийшов ОСОБА_15 був одягнутий в чорну куртку, джинси синього кольору та светр, перевдягнувся у спортивні штани і кофту, речі залишив, випив чаю, та пішов приблизно о 07-00 годині. Видимих тілесних ушкоджень у нього не було. Характеризує обвинуваченого як чудову людину, яка займається спортом, не вживає алкоголь, не бачила щоб він носив ніж.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що в середині грудня 2015 року він працював водієм маршрутного таксі. Приблизно 0 5 годині 12 хвилин, на зупинці «Сільпо» по вул. Задніпровська у м.Запоріжжі, до салону автомобіля зайшли двоє чоловіків, хотіли їхати, в цей час хтось з вулиці щось крикнув і чоловіки вийшли з авто. Він чув нецензурну лайку. Коли повертався по маршруту, бачив поліцію, швидку допомогу, та людину, яка лежала на дорозі. В цей день, за тим же маршрутом, відразу за ним, їхав водій ОСОБА_47.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.12.2015 року Хортицьким РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області № 1569, зареєстровано рапорт, відповідно до якого до Хортицького РВ, о 05-25 годині, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що центральна підстанція 103 оператор № 4, повідомили про ножове поранення по вул.. Задніпровській, крамниця Сільпо (т.8, а.с.20).

15.12.2015 року Хортицьким РВ за № 1570 зареєстровано рапорт, відповідно до якого до Хортицького РВ ЗМУ, о 05-40 годині, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що водій ШМД бриг. 76 повідомив, що по АДРЕСА_2 , один поранений вже нібито труп, а інший поранений (т.8, а.с.21).

15.12.2015 року до ЄРДР за №0003635 внесені відомості про те, що невстановлена особа, знаходячись між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , за допомогою ножа, вбила ОСОБА_8 , 1972 року народження, та намагалась вбити ОСОБА_10 , 1969 року народження, але свій злочинний намір не змогла реалізувати у зв`язку з тим, що останній вчинив активний опір. Правова кваліфікація за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України (т.8, а.с.16).

15.12.2015 року до ЄРДР за №0003636 внесені відомості про те, що невстановлена особа, знаходячись між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , під час конфлікту, за допомогою ножа вбила ОСОБА_8 , 1972 року народження. Правова кваліфікація за ч.1 ст.115 КК України (т.8, а.с.17).

Постановою прокурора від 17.12.2015 року матеріали досудових розслідувань, внесених до ЄРДР за № 003635 та за № 0003636 об`єднані в одне провадження та зареєстровані за № 0003635 (т.8, а.с.18-19).

Підозру у вчиненні кримінальних правопорушень повідомлено ОСОБА_6 (т.8, а.с.202-213).

31.03.2016 року, ОСОБА_6 та його захиснику, було надано доступ до матеріалів досудового озслідування, та вони були ознайомлені з матеріалами і відеозаписами(т.10, а.с.11).

Судом, під час судового розгляду, були досліджені письмові докази:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.12.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_10 вказав, що 15.12.2015 року приблизно о 5 годині, двоє невстановлених чоловіків знаходячись на ЗГТ по вул. Задніпровська 9-А в м. Запоріжжя вчинили умисне вбивство ОСОБА_8 та замах на вбивство ОСОБА_10 , спричинивши ножові поранення йому та ОСОБА_8 (т.8, а.с.23);

-протокол огляду місця події від 15.12.2015 року з фототаблицею, схемою до нього, відповідно до якого було проведено огляд ділянки місцевості, яка являє собою ділянку проїзної частини з асфальтовим покриттям, розташовану на початку зупинки громадського транспорту «Сільпо», за адресою м.Запоріжжя, вул. Задніпровська, 9-А, та навпроти магазину «Комп`ютерний всесвіт», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул.Задніпровська, 48.

В ході огляду виявлено на відстані, приблизно 30 см. від краю бордюру групу плям рясного нашарування речовини бурого кольору (РБК) та слідами від протектора автомобільних шин (об`єкт №2), та умовно, в центральній частині зазначеної групи плям РБК, на асфальтовій поверхні виявлено шапку в`язану сірого кольору, на ніжній частині якої мається симетрично розташовані полоси білого кольору з нашаруванням РБК (об`єкт №1). На відстані 1,5 м. від групи плям РБК, на умовно-центральній частині проїзної частини, виявлено запальничку чорного кольору «ВІС» зі слідами пошкодженого корпусу (об`єкт №3).

Крім того, в ході проведення огляду прилеглої території, безпосередньо біля навісу зупинки громадського транспорту «Сільпо», з правого боку від комплексу зупинки виявлено групу РБК у вигляді трьох, незалежно розташованих одна від одної крапель (об`єкт №4). Зазначена група плям має розташування на асфальтованій поверхні пішохідної зони, а саме: крапля 1 від зупинкового комплексу розташована на відстані 95 см. вправо; крапля 2 - 130 см. вправо; крапля 3 - 145 см. вправо. Між краплею 1 і 2 відстань 65 см., між краплею 2 і 3 - 90 см.

З боку протилежно розташованого заїзду для автомобільного транспорту, де також мається необладнана зупинка громадського транспорту, яка розташована паралельно до житлового будинку №48 по вул.Задніпровська в м.Запоріжжя, на проїзній частині з асфальтним покриттям, зліва від зазначеної зупинки, виявлено розмиту групу плям РБК розміром 40х60 см.(об`єкт №5).

В ході огляду вилучено шапку в`язану сірого кольору з трьома полосами білого кольору з нашаруванням РБК (поміщена в картонну коробку), запальничку пластикову чорного кольору «ВІС» зі слідами пошкодженого корпусу (поміщена в паперовий конверт) та змиви РБК (поміщені в паперові конверти) (т.8 а.с.24-47);

-протокол огляду місця події від 15.12.2015 року з фототаблицею, відповідно до якого проведено огляд автомобіля «ГАЗель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з розпізнавальними знаками «Швидкої медичної допомоги», розташованого на проїзній частині біля бордюру в напрямку вул. Ентузіастів по вул. Задніпровській у м. Запоріжжя. Відносно напрямку автомобіля праворуч розташована будівля магазину «Сільпо» за адресою: м.Запоріжжя, вул. Задніпровська, 9А, позаду автомобіля на відстані 40 м. розташована зупинка транспорту.

У автомобілі на кушетці виявлено труп чоловічої статі. Особу трупу встановлено як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На трупі одягнуто: куртка чорна синтетична, светр сірий ПШ, брюки джинсові сині, труси сині ХБ, шкарпетки чорні ПШ, туфлі чорні шкіряні. В карманах куртки виявлено: мобільний телефон «NOMI»; паспорт громадянина України ОСОБА_8 , ідентифікаційний номер, свідоцтво про соціальне страхування; розкрита пачка цигарок, запальничка; карта для виплат «ПриватБанку». У кармані брюк: 2 купюри по 20 грн. з нашаруванням РБК і лінійними прорізами.

На трупі ОСОБА_8 виявлено: на передній поверхні стегна лівого, рана невизначеної форми розмірами 4,5х2,5 см; на зовнішній поверхні лівого стегна у лівій третині рана невизначеної форми розміром 3х1,5 см.; на передній поверхні лівого стегна у верхній третині рана невизначеної форми 6х2,7 см.; на зовнішній поверхні лівого стегна у серединній третині рана веретеноподібної форми розміром 6х2 см.; на задньо-зовншній поверхні лівого стегна у нижній третині рана веретеноподібної форми розміром 5,5х2 см.; на задній поверхні лівого стегна у верхній третині рана веретеноподібної форми розміром 6,5х1 см.; на лівій сідниці рана невизначеної форми розміром 16х2 см.; на передній поверхні правого стегна у верхній третині рана невизначеної форми розміром 2,5х1,5 см.; на зовнішній поверхні правого стегна рана веретеноподібної форми розміром 2,5х0,7 см.; на внутрішній поверхні правого стегна у нижній третині рана невизначеної форми розміром 1х0,5 см. Інших видимих ушкоджень не виявлено. Кістки тулубу, черепа на дотик цілі.

Вилучено паспорт України, ідентифікаційний номер, свідоцтво про страхування на ім`я ОСОБА_8 , пачка цигарок, запальничка, банківська карта, ключі, купюри з нашаруванням РБК. Грошові купюри упаковані в паперовий конверт, інші речі упаковані у полімерний пакет (т.8, а.с.48-60);

-протокол огляду трупа від 15.12.2015 року з фото таблицею, відповідно до якого на трупі ОСОБА_8 , під час огляду, були виявлені тілесні ушкодження:

рана №1 - на передній поверхні в верхній треті лівого стегна на відстані 89 см від підошовної поверхні стоп, довжиною 5 см., глибиною в товщі м`яких тканей 5 см.;

рана №2 - на висоті 72 см від підошовної поверхні стоп та 8,5 см. нижче попередньої, довжиною при зведених краях 3,5 см., з раневим каналом 6,5 см.;

рана №3 - на відстані 69 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 7 см., глибина рани - 8 см. Усі три рани на передній поверхні лівого стегна;

рана №4 - на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна, на відстані 65 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 6 см., з раневим каналом довжиною 8 см.;

рана №5 - аналогічна рані №4, на відстані 57 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 5,5 см., з раневим каналом глибиною 12 см.;

рана №6 - на задній поверхні сідниці, у верхнього краю верхнього внутрішнього квадранту, на відстані 93 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною 1,9 см., з раневим каналом глибиною 5 см.;

рана №7 - на рівні верхнього зовнішнього та нижнього внутрішнього квадрантів лівої сідничної області, на відстані 82 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 20 см., глибина рани в області кінців в межах шкіри до 0,2 см., в середній часті - до 1 см. в межах підшкірно-жирової клітковини;

рана №8 - горизонтально на задній поверхні лівого стегна, на відстані 71 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 8 см., глибиною раневого каналу біля 1,5 см., дном рани є підшкірно-жирова клітковина;

рана №9 - на задній поверхні лівої голені, на висоті 29 см. від підошовної поверхні стоп, V-образної форми, поверхнева, довжиною складових по 5 см, глибиною 0,2 см.;

рана №10 - на внутрішній поверхні правого стегна, на висоті 59 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 1,5 см., в межах шкіри та підшкірної клітковини;

рана №11 - на передній поверхні правого стегна, на висоті 70 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною 3 см, глибиною 6 см.;

рана №12 - на зовнішній поверхні правого стегна, на висоті 64 см. від підошовної поверхні стоп, довжиною при зведених краях 2,8 см., глибиною 4 см.

В ході огляду вилучено: куртку, светр, брюки, пару туфель, зрізи вільних кінців нігтьових пластин, змиви з рук, зразки волосся, відбитки капілярних візерунків рук (т.8, а.с.61-65);

-протокол огляду від 16.12.2015 року з фототаблицею, відповідно до якого, на ділянці місцевості, яка розташована напроти під`їзду №5 будинку АДРЕСА_4 , у 5-му сміттєвому баці чорного кольору, виявлено та вилучено пакет білого та рожевого кольору з написом «Kari», в якому знаходиться пара чоловічих мокасинів, виготовлених із заміненої шкіри із написом «RONZO» зі слідами РБК (т.8, а.с.66-71);

-протокол огляду від 16.12.2015 року в присутності ОСОБА_13 , відповідно до якого проведено огляд добровільно виданих ОСОБА_13 речей, в ході проведення якого встановлено, що він був одягнутий в куртку зеленого кольору, светр, брюки бежевого кольору, кросівки сірого кольору. Речі оглянуті і вилучені, поміщені у окремі картоні коробки, які були опечатані. (т.8, а.с.72-74);

-протокол огляду речей від 16.12.2015 року з фото таблицею, відповідно до якого проведено огляд речей що належать ОСОБА_20 , а саме: куртки, светра, футболки, джинсів, шкарпеток, трусів, відповідно до якого речі вилучені, упаковані у бумажняні коробки, та опечатані (т.8, а.с.75-84);

-протокол обшуку від 16.12.2015 року, відповідно до якого, в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2015 року, в квартирі за адресою АДРЕСА_5 , яка належить на справі спільної сумісної власності ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , виявлено кофту спортивну сірого кольору з капюшоном та слідами нашарування речовини бурого кольору зі стільця у кімнаті, розташованій прямо від входу; шорти сірого кольору зі слідами РБК з полиці у ванній кімнаті; шкарпетка та футболка з пральної машини в ванній кімнаті. Речі вилучені та кофта, шорти упаковані у картонні коробки, а шкарпетка, футболка - у полімерний пакет (т.8, а.с.85-93);

-протокол тимчасового доступу до речей та документів від 06.01.2016 року з додатками до нього DVD-R диском з відеозаписом та фотознімками від 15.12.2015 року з камер відеоспостереження зовнішнього периметру у Лікувально-оздоровчому комплексі «Клініка природної медицини», які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2015 року, в приміщенні ЛОК «Клініки природної медицини», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 5-Б та відеозапис з камери відеоспостереження зовнішнього периметру Лікувально-оздоровчому комплексі «Клініка природної медицини» у період часу з 04-30 годин до 05-15 годин 15.12.2015 року, був оглянутий в судовому засіданні, та на ньому зображені дві особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_13 . В руках у ОСОБА_6 вбачається предмет, схожий на ніж (т.8, а.с.94-101);

-протокол обшуку від 16.12.2015 року, з фототаблицею, відповідно до якого, в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2015року, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на справі спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , виявлено та вилучено 10 штук ножів (т.8, а.с.102-113);

-лікарське свідоцтво про смерть № 4093 від 16.12.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок нападу з метою вбивства чи нанесення ушкоджень, з використанням гострого предмету, через гостру крововтрату, множинні сліпі колото-різані поранення нижньої лівої кінцівки з ушкодженням підколінних артерій та вени (т.8, а.с.124);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_10 серед чотирьох зображень, у присутності понятих, впізнав на фото №3 ОСОБА_13 , як особу, з якою безпосередньо 15.12.2015 року, приблизно о 05 годині, на зупинці громадського транспорту вул.Задніпровська 9А в м.Запоріжжя, виник конфлікт у вигляді бійки (т.8, а.с.233-235);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_10 серед чотирьох зображень, у присутності понятих, впізнав на фото №1 ОСОБА_6 , як особу, яка перебуваючи на зупинці громадського транспорту вул. Задніпровська 9А в м.Запоріжжя, 15.12.2015 року, приблизно о 05 годині, наніс йому тілесні ушкодження, а саме проникаюче поранення у стегно, чим скоїв замах на його життя (т.8, а.с.236-238);

-протокол слідчого експерименту від 29.03.2016 року, з DVD-R диском з відеозаписом, за участю свідка ОСОБА_13 , відеозапис слідчого експерименту оглянутий в судовому засіданні.

Відповідно до відеозапису, в ході слідчого експерименту, ОСОБА_13 розказав, та показав на місці обставини від 15.12.2015 року, повідомивши, що зустрівся з ОСОБА_6 , разом вживали алкогольні напої, обидва були у стані алкогольного сп`яніння.

Після разом з ОСОБА_6 вони пішли в сторону зупинки, попереду них шли два незнайомі чоловіки.

ОСОБА_6 звернувся до них, попросив цигарку або телефон, чоловіки сказали, щоб він від них відчепився, продовжили йти за ними і дійшли до зупинки, де чоловіки почали заходити до маршрутного таксі. Один із чоловіків щось сказав, це ОСОБА_6 не сподобалось, і він витягнув його з маршрутки.

Між ОСОБА_13 та другим чоловіком - ОСОБА_10 сталася бійка, вони наносили один одному удари руками, ножа ні у нього, ні у ОСОБА_10 не було. Лише вдома вранці, коли прокинувся, побачив у себе на обличчі кров, у нього був розбитий ніс.

Де в цей час знаходились ОСОБА_6 та інший чоловік, не бачив. Коли між ним та ОСОБА_10 бійка припинилась, ОСОБА_10 почав убігати, а ОСОБА_6 побіг за ним. ОСОБА_13 підійшов до чоловіка, який лежав на проїзній частині дороги, та почув, як він просив про допомогу, побачив калюжу крові в районі ніг чоловіка.

В цей час побачив, що ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_10 , між ними щось відбулось. Після цього ОСОБА_6 повернувся до нього та сказав, що вони один одного не бачили, та вони відразу розійшлись в різні сторони. ОСОБА_6 був одягнутий у темну шапку, куртку, темні джинси(т.8, а.с. 239-241);

-протокол слідчого експерименту від 17.02.2016 року, DVD-R диском з відеозаписом та схемою, за участю потерпілого ОСОБА_10 . Відеозапис слідчого експерименту оглянутий в судовому засіданні.

Відповідно до відеозапису, в ході слідчого експерименту, ОСОБА_10 розказав, та показав на місці обставини вчинення ОСОБА_6 відносно нього та ОСОБА_8 протиправних дій, повідомивши, що вранці 15.12.2015 року вони разом з ОСОБА_8 , приблизно о 05-30 годин йшли на роботу. До них у стані сильного алкогольного сп`яніння звернулись двоє молодих чоловіків приводу здійснення дзінка. У результаті переслідування виникла бійка, в ході якої ОСОБА_8 загинув. Це відбувалось на зупинці «Сільпо» по вул. Задніпровській. В ході конфлікту ОСОБА_10 було нанесено два порізи ножем, садно на підборідді і забій грудної клітини. Як були нанесені ушкодження ОСОБА_8 він не бачив. Конфлікт відбувався між ним та ОСОБА_13 і між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , відстань між ними була метрів 10. Садно на підборідді і забій грудної клітини він отримав в ході конфлікту з ОСОБА_13 , якому він розбив носа, а два порізи ножем, він отримав від ОСОБА_6 . Також пояснив, що після конфлікту з ОСОБА_13 , підійшов до ОСОБА_8 , який лежав на спині на дорозі і над яким стояв ОСОБА_6 , з наміром зупинити останнього. ОСОБА_6 повернувся до нього і у руці блиснуло лезо ножа. Потерпілий так і не пойняв як ОСОБА_6 наніс йому ушкодження. Але коли ОСОБА_6 почав погрожувати ножем, почав від нього тікати і почув як ОСОБА_13 кричав до ОСОБА_6 щоб той чи сховав ніж, чи убрав його. Відбігши метрів двадцять, потерпілий зупинився, так як відчув, що зараз впаде із-за слабкості через поранення і переконавшись, що обвинувачений вже його не переслідує. Коли ОСОБА_13 і ОСОБА_6 пішли, потерпілий повернувся до ОСОБА_8 , який був без свідомості і побачив кров, викликав швидку допомогу. Також потерпілим складена схема розташування (т. 8, а.с. 242-245);

-висновок експерта № 4093(експертиза розпочата 15.12.2015 року і закінчена 13.01.2016 року), відповідно до якого смерть ОСОБА_8 настала від одиночної сліпої колото-різаної рани у проекції лівої підколінної ямки, яка супроводжувалася пошкодженнями лівих підколінних вен і артерії з наступним розвитком гострої крововтрати, яка в даному випадку і стала безпосередньою причиною смерті. Це підтверджується наявністю власне рани в указаній ділянці, наявністю ознак рясної кровотечі з останньої, характеристиками та направленням раневого каналу, пошкодженням лівих підколінних артерії та вени, ознаками крововтрати.

Під час експертизи на трупі виявлені пошкодження:

а) в області правої нижньої кінцівки: рану (№10) на внутрішній поверхні правого стегна, рану (№11) на передній поверхні правого стегна, рану (№12) на зовнішній поверхні правого стегна;

б) в області лівої нижньої кінцівки: три рани (№1,2,3) на передній поверхні лівого стегна, рану (№4) на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна, рану (№5) у проекції лівої підколінної ямки, рану (№8) на задній поверхні лівого стегна, рану (№9) на задній поверхні лівої гомілки;

в) в лівій сідничній області: рани (№6,7) в лівій сідничній області.

Ушкодження у постраждалого прижиттєвого походження, виникли незадовго до його смерті в дуже короткий проміжок часу, що не дозволяє виказати послідовність їх спричинення.

Рана у проекції лівої підколінної ямки (№5), яка супроводжується пошкодженнями лівих підколінних артерії і вени у живих осіб кваліфікувалась би, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя і в даному конкретному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю, що настала. Довжина раневого каналу даної рани складає 12 см. Направлення раневого каналу зліва направо і ззаду наперед по відношенню до нормального вертикального положення тіла постраждалого.

Усі інші рани в області нижніх кінцівок і в лівій сідничній області за життя постраждалого кваліфікувалось би як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Самі по собі ці пошкодження в прямому причинному зв`язку із смертю не перебувають, але, беззаперечно, в сукупності приймали участь у розвитку крововтрати.

Морфологічні характеристики ран, результати медико-криміналістичної експертизи кожного лоскута з області лівого стегна з раною свідчать про те, що всі ушкодження (крім рани №9 на задній поверхні лівої голені та №7 в лівій сідничній області) спричинені плоским загостренним з однієї сторони колючо-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, який має обушок та лезо з максимальною шириною зануреною частини клинка біля 20-23 мм. Рани №7,9 утворилися внаслідок не колючо-ріжучого, а ріжучого впливу аналогічного знаряддя.

Ушкоджень, спричинених при ударах руками, взутими ногами, тупими предметами, колотих та рублених ран, при експертизі трупу ОСОБА_8 не виявлено.

Колотих та рублених пошкоджень не виявлено.

Локалізація та морфологічні особливості ушкоджень свідчать, що постраждалий в момент спричинення йому ушкоджень, знаходився по відношенню до нападника більше лівою поверхнею тіла.

Морфологічні особливості всіх виявлених ушкоджень не виключають можливості їх спричинення одним і тим же предметом.

Пошкодження, виявлені на одязі та тілі трупа постраждалого практично співпадають.

Час з моменту спричинення ушкоджень постраждалому до моменту його смерті могло б складати від декількох хвилин до декількох десятків хвилин.

Посмертних пошкоджень в ході судово-медичної експертизи трупа не виявлено.

Постраждалий після спричинення йому усіх ушкоджень міг здійснювати активні цілеспрямовані дії нетривалий час до моменту порушення свідомості (приблизно 10-15 хвилин з моменту спричинення рани з пошкодженням лівих підколінних вени та артерії).

В крові ОСОБА_8 за результатами судово-токсикологічної експертизи виявлено 1,0 проміле етилового алкоголю. Вказана концентрація етилового алкоголю в крові за життя могла б відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

Зріст тіла трупа ОСОБА_8 167 см., рідка кров відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВО (т.8, а.с.125-132);

-висновок експерта №5216 від 31.12.2015 року, відповідно до якого, рани(2) в області правого стегна у ОСОБА_10 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Ці ушкодження утворились від дії предмета, який має ріжучі властивості, в передні відділи правого стегна. Давність ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи(т.8, а.с.133-134);

-висновок експерта №2866 від 25.12.2015 року, відповідно до якого рідка кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВО (т.8, а.с.135);

-висновок експерта №2867 від 25.12.2015 року, відповідно до якого рідка кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А ізосерологічної системи АВО (т.8, а.с.136);

-висновок експерта №2868 від 25.12.2015 року відповідно до якого рідка кров ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А ізосерологічної системи АВО (т.8, а.с.137);

-висновок експерта № 5128 від 24.12.2015 року, відповідно до якого, закритий перелам венечного відростку правої ліктьової кості без зміщення кісткових фрагментів, крововилив на правому плечі з переходом на праве передпліччя у ОСОБА_6 в сукупності кваліфікуються як пошкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, понад 21 день. Садна на лобі, біля основи 5-го пальця правої кісті, біля основи 3,4,5-го пальців лівої кісті, в проекції обох колінних суглобів, крововилив навколо правого ока, крововилив на білковій оболонці правого ока у ОСОБА_6 як окремо, так і в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ушкодження утворились від дії тупих предметів (т.8, а.с.138-139);

-висновок експерта №374 від 23.02.2016 року, відповідно до якого, на шапці (об`єкт №1) в змивах І, ІІ, V з МП (об`єкти 2,3,6) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А та Н з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВО в об`єктах 1, 3. Такий результат міг бути отриманий за рахунок групи крові особи (осіб) групи А з супутним антигеном Н системи АВО, в тому числі крові ОСОБА_8 та/або ОСОБА_6 , при наявності в останнього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину.

Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 виключається.

В змиві ІV з МП (об`єкт № 5) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени В та Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи В з супутним антигеном Н системи АВО, в тому числі від потерпілого ОСОБА_10 та/або свідка ОСОБА_13 , при наявності в останнього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину.

В змиві ІІІ з МП (об`єкт №4) встановлена наявність крові людини та виявлені антигені А,В та Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає як походження крові від особи (осіб) групами АВ з супутним антигеном Н системи АВО, так і змішування крові осіб з різною груповою характеристикою за системою АВО, в тому числі змішувані крові від потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_6 , при наявності у двох останніх тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину (т.8, а.с.141-144);

-висновок експерта №375 від 29.02.2016 року, відповідно до якого, на парі черевиків (мокасинів) (об`єкти №№1-2) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А та Н з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВО. Такий результат міг бути отриманий за рахунок крові особи (осіб) групи А з супутним антигеном Н системи АВО, в тому числі крові потерпілого ОСОБА_8 та/або підозрюваного ОСОБА_6 , при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 виключається (т.8, а.с. 146-148);

-висновок експерта №481 від 02.03.2016 року, відповідно до якого, на речах потерпілого ОСОБА_8 : куртці (об`єкт №№1-4), светрі (об`єкт №5), брюках джинсових (об`єкт №6) та парі туфель (об`єкти №№7-8) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А та Н з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВО в об`єктах №№1,3-8. Такий результат міг бути отриманий за рахунок крові особи (осіб) групи А з супутним антигеном Н системи АВО, в тому числі крові потерпілого ОСОБА_8 та/або підозрюваного ОСОБА_6 , при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 виключається (т.8, а.с. 150-153);

-висновок експерта №376 від 29.02.2016 року, відповідно до якого на речах свідка ОСОБА_13 : светрі (об`єкти №№1-2), брюках (об`єкт №3), куртці (об`єкт №№4-5) та лівому кросівку (об`єкт №7) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени В та Н з ізогемаглютинином анти-А ізосерологічної системи АВО в об`єктах №№2,5. Такий результат міг бути отриманий за рахунок крові особи (осіб) групи В з супутним антигеном Н системи АВО, в тому числі крові потерпілого ОСОБА_10 та/або самого свідка ОСОБА_13 , при наявності у останнього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 виключається (т.8, а.с.155-158);

-висновок експерта №378 від 01.03.2016 року, відповідно до якого, на кофті спортивній ОСОБА_6 (об`єкти №№3,5) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А та Н з ізосерологічної системи АВО що не виключає походження крові від особи (осіб) групи А з супутним антигеном Н системи АВО, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 та/або підозрюваного ОСОБА_6 , при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 виключається(т.8, а.с. 160-163);

-висновок експерта №112 від 10.03.2016 року, відповіднол до якого, при судово-цитологічному досліджені запальнички (об`єкт №1) знайдена кров людини, статева приналежність якої не встановлена у зв`язку з відсутністю в препаратах клітин крові необхідних для статевого диференціювання. При встановленні групової приналежності знайденої крові, виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО з ізогемаглютинином анти-В, як у самого потерпілого ОСОБА_8 . Походження крові від ОСОБА_6 не виключається, при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від ОСОБА_10 та ОСОБА_13 виключається (т.8, а.с. 165-167);

-висновок судово-психіатричної експертизи №16 від 18.01.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_6 у період інкримінованого йому правопорушення розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє у теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення та у теперішній час ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, під час здійснення інкримінованого йому правопорушення перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації.

З урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних відмінностей особистості та рівня розумового розвитку може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи та давати по ним відповідні показання.

Здатний правильно розуміти характер та значення скоєних з потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дій. З урахуванням індивідуально-психологічних відмінностей та емоційного стану ОСОБА_6 у ситуації, що досліджується, також міг чинити опір їх діям.

У індивідуально-психологічних проявах не виявлено змін емоційного стану, які виникли внаслідок певних обставин по кримінальному провадженню та які заважають ОСОБА_6 в його активному соціальному функціонуванні, як особистості. ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т.8, а.с.214-223).

Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що він нічого конкретно не пам`ятає, було давно. ОСОБА_48 знає кілька років, може характеризувати його з позитивної сторони, ножів у нього ніколи не бачив.

Пояснення у судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , не містять фактичних даних обставин подій які відбулися 15.12.2015 року, у зв`язку з чим, суд не враховує їх при оцінці наданих доказів по справі.

Враховуючи безпосередньо досліджені у судових засіданнях докази, суд вважає, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Щодо вказаних доказів, у судових дебатах захисник ОСОБА_7 зазначив, що представником державного обвинувачення не надано до суду безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, у зв`язку з тим, що зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, на думку сторони захисту, свідчіть про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення саме злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, у зв`язку з недоведеністю його участі у їх вчиненні.

Також вказав, що якщо суд прийде до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочинів, то вони невірно кваліфіковані також у стадії досудового розслідування, та дії обвинуваченого необхідно було б кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України і ч.1 ст. 125 КК України, і при призначенні покарання обмежитись 8 роками 4 місяцями позбавлення волі, які ОСОБА_6 фактично вже відбув.

Щодо заяв про визнання доказів недопустимими, виключення їх з числа доказів, та посилання обвинуваченого ОСОБА_6 , у судових дебатах, на недопустимість письмових і речових доказів.

Протокол огляду місця події(в період з 07 год.15 хв. по 07 год.55 хв.) від 15.12.2015 року містить посилання на ЖЄО за № 1569, 1570, містить підписи потятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 (т.8 а.с.24-29), містить вказівку на використання цифрової фотокамери «CANON», ілюстраційна фототаблиця містить підпис інспектора криміналіста ОСОБА_29 (т.8 а.с.37-44), схема містить підписи потятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 (т.8 а.с.37-44).

Посилання обвинуваченого на порушення п.3 ч.3 ст.104 КПК України, так як в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, суд відхиляє виходячи з того, що діючими на момент оформлення протоколу огляду місця події нормами п.3 ч.3 ст.104 КПК України, було визначено, що протокол складається із заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, і не містило вимоги про зазначення номерів, індивідуальних ознак засобів фіксації, режимів його використання.

Посилання обвинуваченого на порушення ч.3 ст. 105 КПК України, так як фото-таблиця до протоколу не містить підпису понятих, суд відхиляє виходячи з того, що фото таблиця засвідчена підписом спеціаліста який брав участь у її виготовленні як додатка, як це прямо передбачено ч.3 ст. 105 КПК України(т.8 а.с.37-44).

Посилання обвинуваченого на порушення ч. 2 ст. 106 КПК України(упакування речей), та на п.3 ч.3 ст.103 КПК України, суд відхиляє виходячи з того, що протокол огляду місця події містить посилання на поміщення вилучених речей до картонної коробки і в паперові конверти(т.8 а.с.28, 35). А ст. 103 КПК України регламентує форми фіксування кримінального провадження, має одну частину і три пункти, пункт третій якої вказує на те, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у журналі судового засідання.

Протокол огляду місця події(в період з 08 год. по 09 год. 05 хв.) від 15.12.2015 року містить посилання на повідомлення чергового Хортицького ВП, як підстава огляду, містить підписи потятих ОСОБА_30 та ОСОБА_27 (т.8, а.с.48-52), містить вказівку на використання фотокамери «НТС», фототаблиця містить підпис слідчого.

Посилання обвинуваченого на порушення п.3 ч.3 ст.104 КПК України, так як в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, суд відхиляє виходячи з того, що діючими на момент оформлення протоколу огляду місця події нормами п.3 ч.3 ст.104 КПК України, було визначено, що протокол складається із заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, і не містило вимоги про зазначення номерів, індивідуальних ознак засобів фіксації, режимів його використання.

Посилання обвинуваченого на порушення ч.3 ст. 105 КПК України, так як фото-таблиця до протоколу не містить підпису понятих, суд відхиляє виходячи з того, що фото таблиця засвідчена підписом слідчого який брав участь у її виготовленні як додатка, як це прямо передбачено ч.3 ст. 105 КПК України.

Також протокол вказує на вилучення паспорту України, ідентифікаційного номеру, свідоцтва про страхування на ім`я ОСОБА_8 , пачки цигарок, запальнички, банківської карти, ключів, купюр з нашаруванням РБК, які були паковані в паперовий конверт, і у полімерний пакет.

Протокол огляду трупа (в період з 11 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв.) від 15.12.2015 року містить підписи потятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 (т.8 а.с.61-63), містить вказівку на використання фотокамери «CANON».

Посилання обвинуваченого на порушення п.3 ч.3 ст.104 КПК України, так як в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, суд відхиляє виходячи з того, що діючими на момент оформлення протоколу огляду місця події нормами п.3 ч.3 ст.104 КПК України, було визначено, що протокол складається із заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, і не містило вимоги про зазначення номерів, індивідуальних ознак засобів фіксації, режимів його використання.

Посилання обвинуваченого на п.3 ч.3 ст.103 КПК України, суд відхиляє виходячи з того, що ст. 103 КПК України регламентує форми фіксування кримінального провадження, має одну частину і три пункти, пункт третій якої вказує на те, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у журналі судового засідання.

Протокол огляду місця події(в період з 10 год. по 10 год. 15 хв.) від 16.12.2015 року містить підписи потятих ОСОБА_33 , ОСОБА_34 (т.8 а.с.66), містить вказівку на використання фотоапарату «Cамсунг», фототаблиця містить підпис слідчого(т.8 а.с.71).

Посилання обвинуваченого на порушення п.3 ч.3 ст.104 КПК України, так як в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, суд відхиляє виходячи з того, що діючими на момент оформлення протоколу огляду місця події нормами п.3 ч.3 ст.104 КПК України, було визначено, що протокол складається із заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, і не містило вимоги про зазначення номерів, індивідуальних ознак засобів фіксації, режимів його використання.

Посилання обвинуваченого на порушення ч.3 ст. 105 КПК України, так як фото-таблиця до протоколу не містить підпису понятих, суд відхиляє виходячи з того, що фото таблиця засвідчена підписом слідчого який брав участь у її виготовленні як додатка, як це прямо передбачено ч.3 ст. 105 КПК України(т.8 а.с.71).

Посилання обвинуваченого на п.3 ч.3 ст.103 КПК України, суд відхиляє виходячи з того, що ст. 103 КПК України регламентує форми фіксування кримінального провадження, має одну частину і три пункти, пункт третій якої вказує на те, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у журналі судового засідання.

Протокол огляду речей(в період з 13 год.30 хв. по 14 год.) від 16.12.2015 року, містить підписи потятих ОСОБА_35 та ОСОБА_36 (т.8 а.с.75-77), містить вказівку на використання фотоапарату, фототаблиця містить підпис слідчого (т.8 а.с.80-84).

Посилання обвинуваченого на порушення п.3 ч.3 ст.104 КПК України, так як в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу, суд відхиляє виходячи з того, що діючими на момент оформлення протоколу огляду місця події нормами п.3 ч.3 ст.104 КПК України, було визначено, що протокол складається із заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, і не містило вимоги про зазначення номерів, індивідуальних ознак засобів фіксації, режимів його використання, а спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу, вказаний у самому протоколі як: «протокол прочитаний, записано без зауважень»(т.8 а.с.77).

Посилання обвинуваченого на порушення ч.3 ст. 105 КПК України, так як фото-таблиця до протоколу не містить підпису понятих, суд відхиляє виходячи з того, що фото таблиця засвідчена підписом слідчого який брав участь у її виготовленні як додатка, як це прямо передбачено ч.3 ст. 105 КПК України(т.8 а.с.80-84).

Протокол обшуку (в період з 15 год. 30 хв. по 16 год. 25 хв.) від 16.12.2015 року містить підписи потятих ОСОБА_37 та ОСОБА_38 та особи якій пред`явлено ухвалу суду про обшук - ОСОБА_39 (т.8 а.с.86-90), містить вказівку на не використання фото чи відеозйомки, таблиця зображень відсутня.

Посилання обвинуваченого на порушення п.3 ч.3 ст.104 КПК України, так як в протоколі не зазначено про номери та індивідуальні ознаки засобів фіксації, та режими їх використання, суд відхиляє виходячи з того, що діючими на момент оформлення протоколу огляду місця події нормами п.3 ч.3 ст.104 КПК України, було визначено, що протокол складається із заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, і не містило вимоги про зазначення номерів, індивідуальних ознак засобів фіксації, режимів його використання, а також враховуючи те, що обшук проводився без використання фото чи відео зйомки.

Посилання обвинуваченого на порушення ч.3 ст. 105 КПК України, так як таблиця зображень не містить підпису понятих, суд відхиляє виходячи з того, що таблиця зображень не виготовлялась.

Посилання обвинуваченого на порушення п.2 ч.3 ст.104 КПК України, суд відхиляє виходячи з того, що слідчим при проведенні обшуку дотримані вимоги ст. 236 КПК України, що регламентує порядок виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, також вказана послідовність дій, місце виявлення речей.

Посилання обвинуваченого на не зазначення заяв учасників, зокрема ОСОБА_6 та інших власників квартири, зроблені під час обшуку, суд відхиляє виходячи з того, що при обшуку були присутні слідчий, поняті, о/у СКР Хортицького ВП, та особа яка знаходилась у квартирі і якій пред`явлено ухвалу суду про обшук - ОСОБА_40 , від яких пропозицій і зауважень не надходило, а сам ОСОБА_6 та інші співвласники квартири були відсутні.

Посилання обвинуваченого на порушення ч. 2 ст. 106 КПК України(упакування речей), суд відхиляє виходячи з того, що протокол обшуку містить посилання на упакування вилучених речей до картонних коробок і в полімерний пакет (т.8 а.с.88, 93).

Твердження обвинуваченого на недопустимість доказу(протокол обшуку від 16.12.2015 року) на підставі п.3 ч.3 ст.103 КПК України, суд взагалі не приймає до уваги так як ст. 103 КПК України регламентує форми фіксування кримінального провадження, має одну частину і три пункти, пункт третій якої вказує на те, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у журналі судового засідання.

Крім того, вилучені в ході обшуків, оглядів речі, постановами слідчого були визнані речовими доказами(т. 8 а.с. 226-232), та у належному чином опечатаному вигляді, надавались експертам для проведення відповідних експертиз, про що свідчить розділ експертиз «опис речових доказів»(т.8 а.с. 135-137, 141 зворот, 146 зворот, 150 зворот, 155 зворот, 160 зворот, 165 зворот).

Твердження обвинуваченого, що протокол від 15.02.2015 року, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за яким ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 , є недопустимим доказом, суд відхиляє виходячи з того, що на виконання вимог ст. 228 КПК України, фотознімок з особою ОСОБА_6 , пред`явлено ОСОБА_10 разом з чотирма іншими фотознімками, які не мають різких відмінностей між собою за формою, зображені особи тієї ж статі, які в свою чергу не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Протокол містить відомості про з`ясування слідчим, про ознаки за яким ОСОБА_10 впізнає особу та обставини, за яких він бачив особу. Суд враховує те, що слідча дія була проведена через незначний проміжок часу, тобто у той же день скоєного кримінального правопорушення(т.8 а.с.236- 238).

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

З викладеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Таким чином, суд вважає, що зміст протоколу слідчої дії свідчить про дотримання вимог статей 228, 231 КПК України.

Твердження обвинуваченого, щодо недопустимості висновків експертиз: №380 від 15.02.2016р.; №381 від 17.02.2016р.; №95 від 29.02.2016р.; №94 від 29.02.2016р.; №96 від 29.02.2016 р., суд не приймає до уваги у зв`язку з тим, що вказані експертизи у ході судового розгляду суду не надавались і не досліджувались.

Щодо тверджень обвинуваченого, щодо недопустимості висновків експертиз: №16 від 18.01.2016р.; №5216 від 31.12.2015р.; № 5128 від 24.12.2016р.; №2866 від 25.12.2015р.; №2867 від 25.12.2015р.; №2868 від 25.12.2015р.; №374 від 23.02.2016р.; №375 від 29.02.2016р.; № 481 від 02.03.2016р.; №376 від 29.02.2016р.; №378 від 01.03.2016р.; №112 від 10.03.2016р. з мотивів того, що порушено право на його участь у призначенні і проведені експертиз, про проведення експертиз йому повідомлено вже після закінчення досудового розслідування; не надано доказів щодо повноважень судово-медичного та інших експертів; слідчим, прокурором не виконано вимог про попередження про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків; порушення права обвинуваченого на відвід експерта.

Частина 2 статті 102 КПК України вказує на те, що у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновки експертів, у тому числі: №5216 від 31.12.2015 року(т.8 а.с. 133-134); №2866 від 25.12.2015 року(т.8 а.с. 135); №2867 від 25.12.2015 року(т.8 а.с. 136); №2868 від 25.12.2015 року(т.8 а.с. 137); № 5128 від 24.12.2016 року(т.8 а.с. 138-139); №374 від 23.02.2016 року(т.8 а.с.141-144); №375 від 29.02.2016 року(т.8 а.с.146-148); № 481 від 02.03.2016 року(т.8 а.с.150-153); №376 від 29.02.2016 року(а.с.155-158); №378 від 01.03.2016 року(т.8 а.с.160-163); №112 від 10.03.2016 року(т.8 а.с.165-167), на виконання вимог ч. 2 ст. 102 КПК України, містять відомості про попередження щодо відповідальності за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов`язків, про що свідчить підпис експертів.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисту про порушення права на захист під час проведення судово-психіатричної експертизи. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судово-психіатрична експертиза була проведена на підставі постанови слідчого Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.01.2016 року. Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за відмову або видачу явно неправдивого виводу, про що свідчить підпис експертів. Експертиза проведена повноважними особами відповідної установи(т.8 а.с.214-223).

При цьому кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язку повідомлення захисника про проведення експертизи та роз`яснення підозрюваному права на проведення зазначеної дії. А тому такі доводи сторони захисту є безпідставними.

Висновки експертів не грунтуються на доказах, які визнані судом недопустимими, та не отримані з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 2.6 «Інструкція про проведення судово-медичної експертизи», п. 4.1 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», керівник експертної установибезпосередньо призначає експерта для проведення відповідної експертизи.

Крім того суд зважає на те, що 31.03.2016 року, ОСОБА_6 та його захиснику, було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, вони були ознайомлені з матеріалами, відеозаписами, в тому числі і з експертизами(т.10 а.с.11), та будь яких клопотань, заяв з приводу призначення експертиз, мотивованих відводів експертам, не надавали. Також, в ході розгляду справи, дослідження висновків експертів, стороною захисту не заявлялось жодних клопотань про проведення додаткової, повторної або комісійної експертиз, не надано доказів які б вказували на сумніви щодо компетентності експертів, повноти відповідей на порушені питання, на узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертиз, на обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Таким чином, суд не погоджується з доводами сторони захисту щодо необхідності визнання недопустимим письмових і речових доказів, виключення їх з числа доказів, оскільки процесуальні дії були проведені відповідно до положень КПК України, тобто докази отримані у порядку, установленому цим кодексом.

Щодо тверджень сторони захисту про неможливість прийняття до уваги, як доказів, відтворених технічних записів показань потерпілого ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_13 у попередніх судових засіданнях, суд зазначає наступне.

За загальним правилом суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто, приймаючи рішення по справі, суд повинен спиратися лише на ті показання, які було отримано безпосередньо в залі суду під час проведення допиту особи із залученням всіх учасників справи.

Суд перед отриманням показань приводить особу до присяги та попереджує про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Окрім того, в судовому засіданні на суд покладено обов`язок контролювати хід допиту свідка та потерпілого. Це забезпечує, в тому числі, уникнення можливого стороннього впливу на показання останніх.

Показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав ще до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18), в якій зазначено, що «Суд вважає, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення частини 4 статті 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі. Суд також вважає, що показання під час минулого розгляду за своїми правовими властивостями і наслідками подібні до тих, що отримані в порядку статті 225 КПК. Дійсно, стаття 225 КПК передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого цим положенням. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду. Суд зауважує, що стаття 6 Конвенції не встановлює будь-яких правил допустимості доказів, які є перш за все предметом регулювання національного закону. Тому практика ЄСПЛ, яка визнає прийнятним використання показань, що надавалися поліції, не може бути використана судом для обґрунтування використання позасудових показань, недопустимих відповідно до другого речення частини 4 статті 95 КПК. Але Суд використовує підходи, розроблені ЄСПЛ, для аналізу можливості використання показань, наданих під час минулого судового розгляду».

Таким чином, положення ч.4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Потерпілий ОСОБА_10 , 21.06.2018 року був допитаний перед іншим складом суду(одна суддя із членів колегії, в подальшому була замінена на іншого суддя у зв`язку з виходом у відставку), у тій же справі, був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Допит відбувався за участю обвинуваченого і його захисника, сторони кримінального провадження надавали потерпілому запитання, у тому числі і сторона захисту.

Потерпілий ОСОБА_10 20.07.2019 року був госпіталізований у зв`язку із ЧТМ забій головного мозку тяжкого ступеня, та іншими ушкодженнями, травматичний гіповолемічний шок 2 ст.(т.6 а.с.89, 98), являється інвалідом 2 групи(т.9 а.с.40-41), пояснив, що в силу отриманих травм голови, нічого не пам`ятає про обставини справи. Судом відтворено запис допиту ОСОБА_10 у якості потерпілого у попередньому судовому засіданні яке відбувалось 21.06.2018 року.

Свідок ОСОБА_13 викликався у судові засідання, до нього судом неодноразово було застосовано привід, який виконати не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю останнього за місцем проживання та місцем реєстрації.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.01.2022 року було задоволено клопотання прокурора про встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_13 шляхом надання органу досудового розслідування відповідного доручення та доручено СВ ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області провести слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення теперішнього місця проживання (перебування) свідка ОСОБА_13 , відомі місця проживання: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , а саме, встановивши сусідів та родичів вказаної особи, допитати їх в якості свідків з приводу теперішнього місця проживання (перебування) свідка, перевірити за наявними базами у тому числі АРМОР, АРКАН, можливого засудження та відбування покарання, виконати інші необхідні слідчі(розшукові) дії, та в разі встановлення, допитати ОСОБА_13 з приводу його місця проживання, запросити в судове засідання(вручити повістку), яке відбудеться 21.02.2022 року о 10-40 годин, в приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, 33, дію якої в подальшому Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було продовжено.

20.10.2022 на адресу суду надійшло повідомлення ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області № 8136/47/2022, згідно якого орган досудового розслідування зазначив, що в ході проведення слідчих (розшукових) дій, встановити місцезнаходження ОСОБА_13 не виявилося можливим. Суду направлено матеріали,які були отриманні в ході виконання ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.01.2022 року.

Таким чином, суд здійснив усі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання свідка ОСОБА_13 , однак вони виявилися безуспішними, у зв`язку з чим судом було задоволено клопотання прокурора про дослідження аудіо запису показань свідка ОСОБА_13 , які він надавав у судовому засіданні 16.08.2018 року.

Судом відтворено запис допиту свідка ОСОБА_13 у попередньому судовому засіданні яке відбувалось 16.08.2018 року, перед іншим складом суду(одна суддя із членів колегії, в подальшому була замінена на іншого суддя у зв`язку з виходом у відставку), у тій же справі, він був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від надання показів.

Допит відбувався за участю обвинуваченого і його захисника, сторони кримінального провадження надавали свідку запитання, у тому числі і сторона захисту.

Судом забезпечено права сторін на допит осіб, можливість з`ясувати всі обставини, які вони вважали важливими для вирішення справи, при чому не було порушено право обвинуваченого на захист, у технічних записах допитів зафіксовані й запитання та відповіді під час перехресного допиту, що дало суду можливість не лише сприймати зміст показань, але й манеру поведінки під час допиту, і робити висновки для оцінки їх достовірності. Сторони кримінального провадження під час розгляду не були позбавлені можливості при дослідженні аудіо записів, звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що за обставин кримінального провадження, дослідження показань потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , які вони надавали під час допиту з участю заміненого судді, забезпечило сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їх повторного допиту, і зв`язку з чим визнає дані докази допустимими.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree) недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

У кримінальному процесуальному законі дана доктрина має своє правове втілення у положеннях ч.1 ст. 87 КПК України, згідно з якою недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Судом не встановлено, а стороною захисту не надано таких доказів, на яких ґрунтуються доводи сторони захисту в частині доказів, які отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав які б призвели до визнання їх недопустимими.

Отже, судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого через допущені порушення кримінального процесуального закону у ході досудового розслідування, вважає їх такими, що відповідають вимогам передбаченим ст. 85-87 КПК України, і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а вина обвинуваченого у вчиненні злочинів, за наведених у вироку обставин, доведена.

При цьому судом не встановлені обставини, які дають підстави вважати, що потерпілі та свідки обмовляють обвинуваченого, або є зацікавленими в результатах розгляду справи, свідчення надавалися під присягою.

Їх свідчення є логічними і послідовними, істотних суперечностей не мають, узгоджуються між собою, та з письмовими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду.

Деякі неточності, які мали місце в показаннях свідків, потерпілих, не порочать їх, і пояснюються тим, що події сприймалися і запам`ятовувалися ними суб`єктивно, і з часу подій пройшов значний проміжок часу.

Позицію обвинуваченого суд розцінює як спосіб уникнути від передбаченої законом відповідальності.

За таких обставин, судом встановлені всі обставини скоєння злочинів, ретельно досліджені всі докази, що є у справі, і суд не може взяти до уваги доводи обвинуваченого та захисника про недоведеність причетності ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, і вважає що факт вчинення злочинів знайшов підтвердження у судовому засіданні, також враховуючи те, що після нанесення ударів ОСОБА_8 , обвинувачений, вважаючи його мертвим, не намагався надати першу медичну допомогу, а почав намагатися наздогнати потерпілого ОСОБА_10 , а згодом втік з місця вчинення злочину.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_8 дві різані, десять колото-різаних ран в область нижніх кінцівок і лівої сідничній області, одна з яких сліпа колото-різана рану у проекції лівої підколінної ямки, яка супроводжувалася пошкодженнями лівих підколінних вен і артерії з наступним розвитком гострої крововтрати, від якої ОСОБА_8 помер на місці події.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 являється майстром і тренером викладачем повноконтактного рукопашного бою.

Враховуючи, обмежений проміжок часу конфлікту, динамічність дій, наявність у ОСОБА_6 ножа, який він вочевидь підготував зарані, його фізичну підготовку, суд вважає, що він усвідомлював наслідки нанесення пошкоджень ножем потерпілому у підколінну ямку з пошкодженнями підколінних вен і артерії, як у життєво-важливий орган, від яких настає смерть від крововтрати, без своєчасної допомоги, та бажав її настання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , ініціатором якого був ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, останній діяв з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_8 , та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для ОСОБА_8 завідомо такими, що потягнуть його смерть.

Крім того, суд находить хибними доводи сторони захисту - адвоката ОСОБА_7 , що дії ОСОБА_6 невірно кваліфіковані на стадії досудового розслідування, оскільки в діях ОСОБА_6 наявний склад злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України та ч.1 ст. 125 КК України, виходячи з наступного.

Для кваліфікації безпосереднє і вкрай важливе значення має встановлення виду прямого умислу за ступенем конкретизації у свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел, оскільки вчинене може бути кваліфіковане як замах на злочин лише за умови встановлення прямого визначеного умислу, де особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість (неминучість) настання конкретних суспільно небезпечних наслідків. При цьому, якщо винний діяв з прямим визначеним умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого або відвернення смерті внаслідок втручання третіх осіб, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

На відміну від нього за альтернативного або невизначеного умислу свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний) або широкого спектру негативних наслідків у межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений). За невизначеного умислу, різновидом якого є альтернативний умисел, кваліфікація здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

У цьому провадженні характер застосованого насильства, знаряддя злочину, свідчить про усвідомлення винним суспільно небезпечного характеру своїх дій, розуміння ним такої високої вірогідності заподіяння смерті як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_41 , що наближається до передбачення ним неминучості її настання як результату його протиправного впливу на потерпілих. Передбачення такої високої вірогідності суспільно небезпечних наслідків завжди свідчить про бажання винного їх настання.

Умисне заподіяння смерті двом або більше особам кваліфікується за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за умови, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом винного. Для такої кваліфікації не має значення, яким мотивом керувався винний і чи був він однаковим при заподіянні смерті кожному з потерпілих. Якщо ці мотиви передбачені як кваліфікуючі ознаки, дії винного додатково кваліфікуються й за відповідними пунктами ч. 2 ст. 115 КК України. Наявність розриву в часі при реалізації єдиного умислу на вбивство двох або більше осіб значення для кваліфікації злочину за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України не має.

Крім того, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК та ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України не порушує принципу "non bis in idem", що виключає подвійне ставлення у провину (інкримінування) згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КК України, адже наслідок у виді смерті однієї людини не є обов`язковою (конститутивною) ознакою замаху на життя двох чи більше потерпілих, тому окрема кримінально-правова оцінка такого наслідку в формулі кваліфікації не є подвійним ставленням у провину. Формула кваліфікації, що включає лише ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, не відображає заподіяння смерті одній людині, яка за своїм характером є найбільш небезпечним наслідком, який є незворотним.

Отже, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини свідчать про вчинення ОСОБА_6 злочину з прямим визначеним умислом, спрямованим на заподіяння смерті як ОСОБА_41 , так і ОСОБА_10 , а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України є правильною, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ОП ККВС № 640/18653/17-к від 28.09.2020 року, та постанові ВС № 295/4942/20 від 07.12.2022 року.

У своїх доводах обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 не наводять інших мотивованих тверджень, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за вказаними частинами статей закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Верховний Суд України у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5-26кс13 від 4 липня 2013 року, № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-12кс14 від 15 травня 2014 року) неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

Відповідно до положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

При ухваленні вироку суд приймає покази потерпілого ОСОБА_10 щодо місця спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим (безпосередньо біля ОСОБА_8 ), оскільки вони є логічними, послідовними та не спростованими іншими доказами.

При цьому в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що він побіг від ОСОБА_6 , оскільки побачив в його руках ніж, та почув на свою адресу погрози фізичної розправи, які сприйняв як реальні. Наполягав, що він зупинився коли відчув слабкість через поранення у нозі та зрозумів, що ОСОБА_6 перестав його переслідувати.

Характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_6 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , механізм їх спричинення, знаряддя злочину, встановлені судом, свідчать про те, що ОСОБА_6 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого, однак злочинний результат (смертельний наслідок) не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , крім доводів самого обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , нічим не підтверджені, а тому, суд вказані доводи обвинуваченого відносить до способу захисту з метою уникнення відповідальності за скоєні злочини.

Суд дії ОСОБА_6 кваліфікує за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, як не закінчений замах на вбивство двох осіб.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), тому, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість.

При цьому, при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, відповідно до статей 3 і 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, а саме те, що скоєні ОСОБА_6 злочини відносяться до категорії тяжких, направлені проти життя та здоров`я людини, від його дій настали тяжкі, невідворотні наслідки, у вигляді смерті ОСОБА_8 .

Обвинувачений в скоєному не розкаявся, не висловив жодного жалкування та співчуття з приводу вчиненого ним.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, постійного місця роботи та офіційного джерела доходів немає, одружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, являється майстром і тренером викладачем повноконтактного рукопашного бою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хронічними психічними захворюваннями не страждає, є осудною особою, тобто міг розуміти значення своїх дій та керувати ним.

Крім того, як вбачається з висновку судово психіатричного експерта № 16 від 18.01.2016 року, ОСОБА_6 у період інкримінованого йому правопорушення розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє у теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення та у теперішній час ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, під час здійснення інкримінованого йому правопорушення перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації на що вказує: вживання спиртного, матеріали справи та дані співбесіди, що свідчать про цілеспрямованість дії, орієнтування в навколишньому, відсутність галюцінаторно - маячної симптоматики та розладів свідомості, поступовий вихід зі стану гострої алкогольної інтоксикації у період інкримінованого йому правопорушення. Отже, він міг усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. У ситуації, що досліджується ОСОБА_6 здатний правильно розуміти характер та значення скоєних з потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дій. З урахуванням індивідуально-психологічних відмінностей та емоційного стану ОСОБА_6 у ситуації, що досліджується, також міг чинити опір їх діям. Отже, ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії, і керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, відповідно до ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, беручи до уваги позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка наполягала на суворій мірі покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства - в місцях позбавлення волі, а тому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута мета передбачена ч. 2 ст. 50 КК України.

Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Потерпілим ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 13180 грн., та моральної шкоди в сумі 500000 грн.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання, та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

В позовній заяві потерпілою ОСОБА_11 зазначено, що їй завдано матеріальну шкоду в сумі 13180 гривень, яку вона понесла в зв`язку з організацію поховання чоловіка.

В обґрунтування матеріальної шкоди, суду надані документи: копію квитанції до прибуткового касового ордеру №17/1 від 17.12.2015 р. про сплату ОСОБА_42 до ПП «ОСОБА_49», за організацію поховання 13180 грн.; копію свідоцтва про укладення шлюбу; копію свідоцтва про смерть( т.1 а.с.31-33); копію договору між ОСОБА_42 та ПП «ОСОБА_49» №15/2 від 17.12.2015 р. на організацію проведення поховання; копію свідоцтва про народження ОСОБА_43 (т. 2 а.с.58-59).

Надані документи свідчать про те, що витрати на поховання поніс син померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_44 , який цивільного позову в межах кримінального провадження не заявляв.

Потерпілою ОСОБА_11 не надано доказів на підтвердження понесення нею витрат.

Зважаючи на те, що потерпілою ОСОБА_11 не надано підтвердження розміру завданої їй матеріальної шкоди, суд вважає вимоги потерпілої, в цій частині, не доведеними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_11 є дружиною померлого ОСОБА_8 , зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю чоловіка, яка настала в результаті протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого правопорушення, яке являється тяжким умисним кримінальним правопорушенням вчиненим проти життя та здоров`я людини, глибину душевних страждань потерпілої ОСОБА_11 , яка втратила близьку людину.

Наслідки, що настали в результаті дій обвинуваченого, є невідворотними, ніякі заходи не зможуть повернути потерпілій чоловіка. Суд вважає, що в результаті трагічної смерті чоловіка, потерпіла зазнала глибоку психічну травму, значно змінився звичний спосіб її життя, та вона змушена прикладати додаткових зусиль для його організації.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, співмірності, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 150000 грн., задовольнивши позов в цій частині частково.

На час ухвалення вироку, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обраний, клопотань для обрання запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, від учасників розгляду, не надходило, і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили судом не вбачається.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 був затриманий 16.12.2015 року(т.8 а.с.189-191), і в межах кримінального провадження йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався судом та відповідно до Ухвали Запорізького апеляційного суду від 10.02.2020 року ОСОБА_6 був звільнений з-під варти.

Суд вважає необхідним строк перебування ОСОБА_6 під вартою у період з 16.12.2015 року по 10.02.2020 року, зарахувати в строк відбуття покарання за даним вироком з дотриманням вимог ч.5 ст.72 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, суд не вбачає.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 374, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Визнати винуватим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115 КК України, та ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, та призначити покарання:

за ч.1 ст.115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі,

за ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 , в строк відбуття покарання, строк тримання під вартою у період з 16.12.2015 року по 10.02.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, для приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_8 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 150000 грн. (сто п`ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Речові докази - відеозапис з камери спостереження зовнішнього периметру ЛОК «Клініка природної медицини» від 15.12.2015 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази - шапку в`язану сірого кольору з трьома смугами білого кольору, марлеві тампони зі змивами РБК та контролі, змиви з рук ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , зрізи з нігтьових пластин рук ОСОБА_13 , зразки волосся та зрізи з нігтьових пластин рук ОСОБА_8 , зрізи з нігтьових пластин ОСОБА_6 , зразки слини ОСОБА_13 , зразки слини ОСОБА_6 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(постанови від 02.01.2016 року, 29.03.2016 року) - знищити.

Речові докази - куртку, светр, брюки джинсові, пару туфель ОСОБА_8 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(постанови від 02.01.2016 року, 29.03.2016 року) - передати потерпілій ОСОБА_11 .

Речові докази - куртку зеленого кольору, светр, брюки бежевого кольору, кросівки сірого кольору, які належать ОСОБА_13 , та зберігаються в камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(постанови від 02.01.2016 року, 29.03.2016 року) - повернути за належністю ОСОБА_13 .

Речові докази - куртку чорного кольору, джинси синього кольору, светр синьо-сірого кольору, футболку синього кольору, шкарпетки х/б чорного кольору, труси сірого кольору, кофту спортивну сірого кольору, шорти сірого кольору, шкарпетку, футболку, мокасини «RONZO», які належать ОСОБА_6 , та зберігаються в камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(постанови від 02.01.2016 року, 29.03.2016 року) - повернути за належністю ОСОБА_6 .

Речовий доказ - запальничку «ВІС» у пластиковому корпусі чорного кольору зі слідами пошкодженого корпусу, яка зберігається в камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(постанови від 29.01.2016 року, 29.03.2016 року) - знищити.

Речові докази - десять ножів, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(постанови від 29.01.2016 року, 29.03.2016 року) - повернути за належністю ОСОБА_22 .

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Повний текст вироку суду врученний учасникам судового провадження в день його проголошення відповідно до ст. 615 ч. 15 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_3

Суддя: ОСОБА_2