В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 542/402/23

Кримінальне провадження № 1-кп/542/57/23

11 квітня 2023 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2023 за № 0000048 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого:

- 09.10.2003 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, за ст. 71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення волі, за ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.12.2003 вважати засудженим за ст.185 ч. 3, 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі по вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.04.2001 за ст. 81 ч. 3, 208, 42 КК України - 3 роки позбавлення волі, остаточно призначено покарання - 2 роки позбавлення волі, звільнений 30.09.2005 по відбуттю строку покарання;

- 12.05.2009 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, 70 КК України до позбавлення волі на строк 10 років. Вирок суду змінено на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 04.12.2009 та виключено з його вступної частини посилання на судимість за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.09.1996, звільнений по відбуттю покарання 17.02.2017

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2023 року близько 07:30 год, ОСОБА_4 , якому було відомо, що на території України введено та діє воєнний стан, перебував у будинку за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де тимчасово проживав ОСОБА_6 , який є внутрішньо переміщеною особою. На столі у кімнаті цього будинку, де спав ОСОБА_6 , ОСОБА_4 помітив банківську карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Після цього у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на крадіжку грошових коштів з банківської картки ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що наявні на банківській картці грошові кошти є чужою власністю, діючи повторно, маючи умисел, спрямований на викрадення грошових коштів, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (під-код), таємно викрав з банківського рахунку НОМЕР_2 о 08:00 год 24.01.2023 грошові кошти в сумі 1000 грн, які отримав готівко через банкомат, розташований за адресою: Полтавська область, Полтавський район, смт Нові Санжари, вулиця Шевченка, 51/94, після чого повернув банківську картку ОСОБА_6 на місце.

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи повторно, 31.01.2023 близько 06:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку за місцем свого проживання, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в якому на той час проживав ОСОБА_6 , помітив банківську карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», яку залишив ОСОБА_6 на ліжку поряд із собою. Переконавшись, що ОСОБА_6 спить, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що наявні на банківській картці грошові кошти є чужою власністю, розуміючи, що на території України діє воєнний стан, маючи умисел на викрадення грошових коштів, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), таємно викрав з банківського рахунку НОМЕР_2 31.01.2023 о 08:43 год кошти у сумі 1000 грн, о 08:45 год кошти в сумі 200 грн, о 08:47 год кошти у сумі 200 грн, які отримав готівкою через банкомат, розташований за адресою Полтавська область, Полтавський район, смт Нові Санжари, вулиця Незалежності, 33, після чого повернув банківську карту ОСОБА_6 на місце.

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1400грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану.

16 березня 2023 року між прокурором Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали укладену угоду про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженої в угоді міри покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, згоден на затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, визнав беззастережно, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином. Враховуючи, що між прокурором та підозрюваним досягнуто угоди, суд розглядає справу відповідно до положень статтей 474, 475 КПК України.

Судом встановлено, що між сторонами кримінального провадження - прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду від 16 березня 2023 року про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального провадження.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам статтей 468-470, 472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у швидкому здійсненні правосуддя, призначення особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінального правопорушення, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Потерпілий надав згоду на укладення угоди, про що свідчить його письмова заява.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений просив затвердити угоду.

Судом вивчалась особа обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він має постійне місце проживання,під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, характеризується задовільно, визнав вину та розкаявся, що ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України, а також характер обвинувачення та вид покарання.

Укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України.

Суд вважає, що узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Зі змісту угоди вбачається, що узгоджуючи міру покарання, сторони врахували загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, правила призначення покарання, що визначені ст. 75 КК України. Сторонами угоди узгоджено покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Для виправлення підозрюваного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи особу винного, який працездатний, на диспанцерних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання, сторони вважали за можливе виправлення підозрюваного без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробовуванням в порядку ст. 75 КК України, і у зв`язку з чим просили суд застосувати вказані норми та звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на наведене, а також приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку щодо можливості затвердження укладеної між прокурором і підозрюваним угоди про визнання винуватості, призначення останньому узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Встановлено, що процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов не заявлений.

Щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд виходить з того, що в даному кримінальному провадженні запобіжний захід відповідно до ст. 315 КПК України не обирався.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2023 за № 0000048, укладену у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 між прокурором Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Роз`яснити учасникам провадженням, що згідно зі ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1