Номер провадження: 11-кп/813/547/23
Справа № 522/1275/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003225 від 19.06.2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду міста Одеси від 15 вересня 2022 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кілія Одеської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 та стягнуто з останнього та користь потерпілої матеріальну шкоду у розмірі 56642 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сорок дві) гривні 14 коп., та моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення кримінального правопорушення, за наступних обставин.

Близько 07 год. 40 хв., тобто у денний час доби, при необмеженій видимості та сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Осипова з боку вул. Велика Арнаутська в напрямку вул. Успенська, на якій організовано двосторонній рух по одній смузі руху в кожному напрямку руху, які поділені дорожньою розміткою 1.5 та 1.1 згідно з Правилами дорожнього руху України.

Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра», позначає нерегульований пішохідний перехід) та відповідними дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 згідно з Правилами дорожнього руху України, розміщеного перед нерегульованим перехрестям вул. Осипова вул. Базарна, по ходу його напрямку руху, водій ОСОБА_8 , будучи не уважним і не стежачи за дорожньою обстановкою, перед зміною свого напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, перетнув дорожню розмітку 1.1 відповідно до Правил дорожнього руху України, що поділяє зустрічні транспортні потоки проїзної частини вул. Осипова та виїхав у зустрічну для себе смугу руху проїзної частини вул. Осипова для виконання маневру обгону іншого легкового автомобіля, який здійснював рух по правій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Осипова, попереду автомобіля «BMW», р.н. НОМЕР_2 (PL), у попутному з ним напрямку руху та який при під`їзді до даного пішохідного переходу зменшував швидкість руху, надаючи переваги в русі пішоходу.

Здійснюючи маневр обгону попутного транспортного засобу, водій ОСОБА_8 не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, при під`їзді до вказаного нерегульованого пішохідного переходу, не знизив своєчасно швидкість руху свого автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, та почав проїжджати пішохідний перехід не переконавшись при цьому у відсутності на пішохідному переході пішохода, який має перевагу в русі при переході проїзної частини по ньому і для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину вул. Осипова, рухаючись по вказаному пішохідному переходу справа наліво по ходу напрямку руху автомобіля «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , в темпі середнього кроку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки, закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, які у відповідності до експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду в частині призначеного основного та додаткового покарання, та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги сторона захисту зазначає, що вирок суду є занадто суворим, з огляду на те, що обвинувачений повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, в 2019 році був прооперований, оскільки має онкологічне захворювання та на даний час проходить реабілітацію, має позитивну характеристику з місця проживання.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції не оскаржений.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності; думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження; перевіривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно ст. 404 КПК України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, зазначивши, що йому відомі наслідки закриття провадження.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на таке.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Згідно ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за інкримінованим йому правопорушенням та доведеність його вини не оспорюються.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_8 , інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому легкої тяжкості тілесне ушкодження, яке мало місце 19.06.2019 року, ця обставина сторонами не заперечується.

На дату скоєння кримінального правопорушення, діяла санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Законів України від 15.04.2008 року №270-VI, яка передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, протиправні дії, передбачені ч. 1 ст.286 КК України, згідно положень ст. 12 цього Кодексу (чинні на даний час), віднесені до нетяжких злочинів.

Відповідно до положень ст.49 КК України (в чинній редакції) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло 3 (три) роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Водночас, в постанові від 05.04.2021 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) у справі №328/1109/19 (провадження №51-5464кмо20) зробила висновок щодо застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до якого особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

У даному кримінальному провадженні, за загальним правилом, початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто 19.06.2019 року.

Таким чином, в даному випадку строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, мав закінчитися 19.06.2022 року.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 з моменту вчинення кримінального правопорушення до дня закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не вчинив новий злочин та не переховувався ані від органу досудового розслідування, ані від суду.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що на день апеляційного розгляду існують законні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

У постанові від 06.12.2021 року (справа №521/8873/18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновків, що за змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

За наведених вище обставин, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності, а також в частині скасування рішення суду щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_9 .

Оскільки кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України підлягає закриттю, цивільний позов ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій ОСОБА_9 , що відповідно до ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підлягає закриттю з нереабілітуючих підстав, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), 15 січня 2019 року (справа №185/442/16-к), 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

Питання про долю речових доказів вирішується апеляційним судом відповідно до приписів ст. 100 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат апеляційним судом вирішується на підставі ст.126 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України задовольнити.

Вирок Приморського районного суду міста Одеси від 15.09.2022 року, в кримінальному провадженні №0003225 від 19.06.2019 року, яким ОСОБА_8 , засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0003225 від 19.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальну шкоду та моральну шкоду залишити без розгляду.

Речовий доказ DVD R диск марки Verbatim, розміром 4.7 GB, серійний №ZE6272-DVR-J47F4 з відеозаписом ДТП зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, а саме:

- судово авто-технічної експертизи технічного стану автомобілю, вартістю 5809,00 (п`ять тисяч вісімсот дев`ять) гривень;

- судово транспортно-трасологічної експертизи автомобілю, вартістю 2699,00 (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) гривень;

- судово авто-технічної експертизи за обставинами ДТП, вартістю 2512,00 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень, в даному кримінальному провадженні, віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4