УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 405/5491/21

провадження № 51-3022 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши касаційну скаргу законного представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року щодо неповнолітнього засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

За вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2022 року

неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 100 КК України, до покарання у виді 70 (сімдесят) годин громадських робіт.

Частково задоволено цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з неповнолітнього засуженного ОСОБА_3 на користь представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 1068 грн 30 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 8000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а у разі відсутності у нього доходу покладено зазначені обов`язки на законного представника неповнолітнього - ОСОБА_4 .

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року вирок залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, неповнолітнього ОСОБА_3 , визнано винуватим у тому, що він 16 червня 2021 року близько 12 год, перебуваючи поблизу спеціалізованого загальноосвітнього навчального закладу НВК №26 у м. Кропивницькому по вул. Студентський бульвар, 21, в ході словесного конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, завдав останньому легкі тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носа з зовнішньою деформацією, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому.

У касаційній скарзі законний представник потерпілого порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень й призначення нового розгляду в суді першої інстанції.В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_3 внаслідок м`якості.

Крім того, не погоджуючись із судовим рішенням в частині вирішення цивільного позову законний представник потерпілого вказує, що частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд у вироку не врахував всіх обставин кримінального провадження та не взяв до уваги докази, якими підтверджується заподіяння потерпілому моральної шкоди на суму, яка була заявлена нею у цивільному позові.

Крім того вважає, що суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 419 КПК України, на її доводи щодо м`якості призначеного судом покарання засудженому ОСОБА_3 та незаконності судового рішення в частині цивільного позову, уваги не звернув та при залишені вироку без зміни, в своєму рішенні не зазначив підстав з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.

Перевіривши доводи касаційної скарги законного представника потерпілого та копії судових рішень, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості неповнолітнього ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі законним представником потерпілого не оспорюється.

Доводи касаційної скарги законного представника потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даними про особу неповнолітнього засудженого ОСОБА_3 через м`якість, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Як убачається із змісту оскарженого судового рішення, суд першої інстанції обґрунтовуючи висновок щодо заходу примусу неповнолітньому засудженому ОСОБА_3 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як кримінальний проступок, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, навчається в закладі професійної освіти та має середній рівень навчальних досягнень.

При призначенні покарання суд визнав обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Крім того, суд прийняв до відома досудову доповідь, висновки представників служби у справах дітей та пояснення законного представника неповнолітнього стосовно належного виховання сина.

Тому, не встановивши обставин, які б обтяжували покарання неповнолітньому засудженому суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 100 КК України, призначив неповнолітньому ОСОБА_3 покарання передбачене ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 70 годин.

Крім того, ухвалюючи вирок, суд вирішив цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині моральної шкоди, із заявлених в 50 000 гривень, суд дійшов висновку, що цивільним позивачем не було надано доказів причинного зв`язку між травмою, отриманою потерпілим та необхідністю його обстеження на час подання цивільного позову з метою встановлення діагнозу, а тому сума в розмірі 8000 гривень була задоволена судом у відповідності до фізичних та душевних страждань, яких зазнав неповнолітній потерпілий.

Не погоджуючись із вироком законний представник потерпілого подала апеляційну скаргу. Вказуючи на незаконність рішення в частині призначеного покарання неповнолітньому засудженому та вирішення цивільного позову в частинні розміру моральної шкоди, скаржник порушувала питання про його скасування й ухвалення свого вироку із призначенням неповнолітньому ОСОБА_3 більш суворого виду покарання.

Крім того, посилаючись на виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 532, вказувала на погіршення стану здоров`я потерпілого після отриманих травм та просила апеляційний суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок за скаргою законного представника потерпілого, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що б потягнуло невідповідність призначеного неповнолітньому ОСОБА_3 судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, обґрунтовано залишив вирок без зміни.

Крім того, апеляційний суд, перевірив законність вирішення судом цивільного позову та визнавши доводи законного представника потерпілого безпідставними, погодився із розміром визначеним у вироку моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вірно встановив, що наведених вимог закону суд у вироку дотримався у повному обсязі.

Відхиляючи доводи скаржника з підстав необґрунтованості її позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на заявлену суму, судом апеляційної інстанції була досліджена надана законним представником виписка №3356 із медичної карти стаціонарного хворого - неповнолітнього потерпілого, дані якої не підтвердили епілептичний синдром у останнього.

Апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції достатньо мотивовано стосовно визначеного розміру моральної шкоди, оскільки судом було враховано конкретні обставини справи, ступінь вини неповнолітнього засудженого, глибину, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав неповнолітній потерпілий. Тому, керуючись принципом розумності й справедливості, суд обґрунтовано дійшов висновку щодо необхідності стягнення з неповнолітнього засудженого на користь неповнолітнього потерпілого розміру моральної шкоди саме в сумі 8000 гривень.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди спричиненої неповнолітньому потерпілому є необхідним та достатнім, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в рішенні мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою законного представника неповнолітнього потерпілого, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними в ухвалі висновками апеляційного суду щодо законності вироку та вважає, що апеляційний суд обґрунтовано залишив рішення суд першої інстанції без зміни.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Обґрунтування касаційної скарги законного представника потерпілого не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги і доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою законного представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року щодо неповнолітнього засудженого ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7