ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1674/20
Провадження № 1-кп/362/136/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстру досудових розслідувань №0000400 від 24.03.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова, Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_10 , 23 березня 2019 року, близько о 23 годині, разом з ОСОБА_11 , перебував неподалік будинку №6 по провулку Лісовий, с. Путрівка, Васильківського району, Київської області, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 не передбачивши можливості позбавлення життя ОСОБА_11 , хоча повинен був і міг передбачити можливість настання тяжких наслідків внаслідок травмування життєво важливого органу людини голови, наніс ОСОБА_11 правою рукою зібраною в кулак один удар в область обличчя, а саме в область носа в наслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в медичному закладі м. Києва.

Допитаний в судовому засіданніобвинувачений ОСОБА_10 свою винну у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та показав, що 23.03.2019 року, близько 15 години йому зателефонував його знайомий ОСОБА_11 та запропонував зустрітися із ним. На той час він працював в с. Путрівка Васильківського району Київської області, а тому він домовився із ОСОБА_11 зустрітися ввечері на автобусній зупинці, біля магазину в с. Путрівка Васильківського району. Біля 20 години вони зустрілися із ОСОБА_11 біля магазину, в якому придбали каву. Оскільки, по дорозі повз магазин проїжджало багато автомобілів вони вирішили піти на вулицю, де було менше шуму від автомобілів. Під час розмови із ОСОБА_11 запідозрив, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки побачив, що він веде себе неадекватно, а тому запитав чи у нього нормальний стан здоров`я. Після цього ОСОБА_11 образився на нього і став кричати, виражатися нецензурною лайкою, розмахував рукамита намагався щось витягнути із кишені, потім ОСОБА_11 схопив його за руку та він правою рукою наніс ОСОБА_11 один удар в обличчя десь в область носа, після чого ОСОБА_11 впав назад на клумбу, яка знаходилася на узбіччі дороги. Далі ОСОБА_11 намагався піднятися ставши на коліна та виражався на його адресу нецензурною лайкою. ОСОБА_11 у нього не просив допомоги, а томувін розвернувся і пішов на автобусну зупинку, звідки поїхав додому. Наміру заподіяти смерть ОСОБА_11 у нього не було.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 , суду показала, що її син 23.03.2019 року пішов на вулицю десь приблизно о 19 год., а в 23.00 год. він ще не повернувся додому тому вона почала йому дзвонити, але телефон не відповідав. Вранці коли син так і не з`явився вона почала дзвонити знайомим. Потім вона пішла в поліцію щоб написати заяву про зникнення сина, а їй повідомили, що її сина знайшли і він перебуває в реанімації в лікарні. В лікарні в м. Василькові він був 4 доби, вона просила щоб його направили в лікарню до м. Києва, куди його і перевезли, на 10 добу її син помер в лікарні м. Києва, не приходячи до тями, а 02 квітня 2019 року вона його поховала. Вона взяла кредит на лікування сина у розмірі 40 000 грн. В 14 років її сина було притягнуто до кримінальної відповідальності за крадіжку мобільного телефона. ЇЇ сину ніхто не погрожував. Обвинуваченого вона ніколи не бачила. Про нього вона дізналась через 2 тижні після похорон, коли поліція знайшла того, хто побив її сина. Допомогу обвинувачений не пропонував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що коли він фарбував паркан до нього підійшли працівники поліції, та запитали у нього чи чув він щось ввечері, а він відповів, що він нічого не чув і не знає. Йому тільки відомо то, що сказали працівники поліції, що побили людину і його забрали в лікарню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що 23.03.2019 року близько 23 години, він разом із своєю дружиною проїзджав по АДРЕСА_2 до тещі і побачив, що на дорозі лежить хлопець, а від нього відбігає інший молодий хлопець. Дружина вийшла із автомобіля і пішла до хлопця, який лежав на дорозі, а він поїхав, щоб затримати хлопця, який втікав. Проте, це йому не вдалося. Повернувшись назад до дружини і хлопця, який лежав на дорозі, він разом із дружиною викликав медичну допомогу, яка забрала хлопця до лікарні. На обличчі у хлопця він бачив кров, але він був ще при свідомості. Статура обвинуваченого схожа із статурою хлопця, який тікав із місця події.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що в березні 2019 року, після 22 години вони із чоловіком проїзджали по провулку Лісовий с. Путрівка Васильківського району Київської області і вона бачила двох молодих хлопців, що стояли на дорозі поруч із двором їхнього сусіда і в неї склалося враження, що вони обнімалися. Вони з чоловіком проїхали мимо, висадили дітей, а потім поїхали в кінець вулиці розвернутись і поїхали назад. Вона побачила одного із хлопців, який лежав на землі, а інший втікав. Вона вийшла із автомобіля і підійшла до хлопця, що лежав, а чоловік поїхав доганяти хлопця який втікав. У хлопця, який лежав вона бачила на обличчі кров, він лежав головою до стовпа, коли повернувся чоловік вони викликали медичну допомогу, чоловік, що лежав почав підніматись, піднімався він дивно, шия не тримала голову вона хотіла допомогти, але сил не мала тому тримала за комірець щоб він не добив голову, голова була в крові так вони дочекалися швидку, яка забрала хлопця до лікарні. Обвинуваченого вона не знає і хлопця, який відбігав вона також обличчя не бачила.

Прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання про відмову від допиту інших свідків, які зазначені в реєстрі, а тому судом було ухвалено не проводити допит інших свідків, зазначених в реєстрі у зв`язку із відмовою прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_9 просив перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, вину в якому він визнав, добровільно зізнався у вчиненні злочину, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчиненого, активно сприяв слідству. Під час судового слідства, не здобуто жодного доказу, який би доводив вину його підзахисного у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у тому числі, й під час допиту потерпілої та свідків. Посилаючись на викладене, захисник просить суд визнати ОСОБА_10 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, призначити йому покарання у межах санкції зазначеної статті із врахування характеризуючи відомостей щодо його підзахисного.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення, тощо, відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Як вбачається із протоколу огляду місця подія від 24.03.2019 року, яким являється ділянка дороги поруч із хвірткою до домоволодіння АДРЕСА_2 фото таблиці до нього на асфальтованому покритті виявлено п`ятна плями бурого кольору та зроблено змиви від вказаних п`ятен плям (а.с70-73).

Як вбачається із протоколу впізнання по фотографії від 09.04.2019 року свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка 23.03.2019 року близько 23 години відбігла від хлопця, який лежав на землі у АДРЕСА_2 (а.с. 76-79).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 09.04.2019 року із застосуванням відеозапису, який було досліджено у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 показав обставини спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_16 23.03.2019 року, а саме: «як він правою рукою наніс ОСОБА_11 один удар в обличчя десь в область носа, після чого ОСОБА_11 впав назад на клумбу, яка знаходилася на узбіччі дороги…» (а.с. 89-96).

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту від 11.04.2019 року із застосуванням відеозапису, який було досліджено у судовому засіданні, свідок ОСОБА_14 показав обставини виявлення ним із дружиною 23.03.2019 року близько 23 години у АДРЕСА_2 , молодого хлопця із тілесними ушкодженнями (а.с. 97-101).

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2019 року призначено у кримінальному провадженні №0000400 від 24.03.201 9року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, судово-медичну експертизу за фактом смерті ОСОБА_11 (а.с.128-130).

Як вбачається із висновку експерта №20-тр від 15.05.2019 року у потерпілого ОСОБА_11 виявлено наступні тілесні ушкодження: синець на повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву вилично-скроневу область, з відповідними крововиливами в м`які тканини; багато уламковий перелом кісток носа з крововиливами в м`які тканини; багато уламковий перелом верхньої стінки лівої орбіти та основної кістки зліва; уламковий перелом лівої надбрівної дуги з розповсюдженням (проникненням) в лобну пазуху зліва, а також переломи лобної кістки зліва. Смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 годині 05 хвилин настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток основи та склепіння черепа, перелому кісток носа, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку.

Вищевказані ушкодження складають єдиний комплекс відкритої черепно-мозкової травми, що утворилась за життя, як мінімум від одного (1) контакту (дії) тупого предмету з обмеженою контактною поверхнею, індивідуальні особливості якого не зобразились на тілі, проте яка могла утворитись «...внаслідок удару в область обличчя лаком», можливо в час та за обставин, що вказані в матеріалах кримінального провадження, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) та перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Ушкодження у вигляді забою лівої легені, що описане в підпункті б) утворилось за життя, можливо в час та за обставин, що вказані в матеріалах кримінального провадження, від дії тупого предмету, проте ступінь тяжкості його оцінити неможливо через неясність подальшого клінічного перебігу.

Вищевказані в підпункті в) синці, садна та подряпина на тілі утворились за життя, можливо в час та за обставин, що вказані в матеріалах кримінального провадження, від дії тупих предметів, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Зазначені в підпункті а) ушкодження за своїми характером, особливостями та локалізацією могли утворитись внаслідок дії тупого предмету в область голови в напрямку спереду назад зліва направо, коли потерпілий та нападаючий знаходились один навпроти одного у вертикальному чи наближеному до вертикального положенні тіла, з подальшим падінням потерпілого на задню поверхню тіла та співударянням його з поверхнею приземлення (землею), внаслідок чого могли утворитись тілесні ушкодження, що описані в підпунктах б) в) пункту 1 даних Підсумків, тобто не виключено, що дані тілесні ушкодження могли утворитись «...внаслідок удару з послідуючим падінням з прискоренням та співударом об поверхню підлоги (ґрунту, дерев`яну, бетонну, асфальтну), а також об виступаючі частини...».

Враховуючи характер та особливості черепно-мозкової травми не виключено, що «...потерпілий після нанесення йому тілесних ушкоджень...» міг «...здійснювати які-небудь самостійні дії (рухатись, розмовляти, чинити опір і інші)...».

Відповідь на дане питання не входить в компетенцію судово-медичного експерта. При судово-медичній експертизі трупа ушкоджень на верхніх кінцівках, які могли б утворитись при захисті не виявлено.

Згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 155 Васильківської ЦРЛ є запис від 24.03.19 року про взяття крові на алкоголь, проте результати даного дослідження відсутні. Дані про відбір крові чи сечі для дослідження на наркотичні чи психотропні речовини під час поступлення та перебування в Васильківській ЦРЛ відсутні.

Беручи до уваги характер, особливості та розташування тілесних ушкоджень на тілі утворення їх «...під час «алкогольного делірію», внаслідок падіння стоячи, з висоти власного зросту з послідуючим падінням на землю та співударом (-ами) головою об поверхню (землі, дерев`яну підлогу, меблі, бетонне покриття, асфальтне покриття, ґрунтове покриття, тощо?)», «...внаслідок самовільного падіння з висоти власного зросту та співударом об поверхню підлоги (ґрунту, дерев`яну, бетонну, асфальтну), а також об виступаючі частини?», а також при нанесенні «... ударів своєю рукою (утримуючи травмуючий предмет своєю рукою)...» виключається.

Враховуючи характер та особливості тілесних ушкоджень не виключено, що вони могли утворитись «...при обставинах, викладених підозрюваним ОСОБА_10 , під час проведення слідчого експерименту за його участю від 09.04.2019року...» (а.с. 106-111).

Як вбачається із висновку експерта №176 від 17.04.2019 року обвинувачений ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності (а.с. 104-105).

Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Аналізуючи вищевказані докази у сукупності, суд вважає ці докази належними та допустимими оскільки відомостей, що вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною суду не надано. Суттєвих протиріч, які б давали підстави сумніватись у цих доказах суд не вбачає.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що сукупність доказів, які наведено вище, можна покласти в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 .

Поряд із цим, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, ОСОБА_10 обвинувачувався досудовим розслідуванням в тому, що він 23.03.2019 року близько 23 години перебував неподалік будинку АДРЕСА_2 , де у нього на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_11 виник прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і реалізуючи, який він наніс останньому один удар кулаком в область обличчя, а саме в область носа, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою смерть потерпілого та кваліфіковано дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Проте, суд не може погодитись з такою кваліфікацією.

Суд враховує, що необхідно відмежовувати умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності.

При відмежуванні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності (ч. 1 ст. 119 КК України), суд дослідив докази, що мають значення для з`ясування суб`єктивної сторони злочину.

Так, склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей, заподіяння смерті відбувається єдиним засобом завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ч. 2 ст. 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість: а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину; б) визначити правильну кваліфікацію; в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).

Прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Також, наведене вище розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України знаходить своє відображення у постановах Верховного Суду (провадження: № 51-10309км18 від 23.05.2019, № 51-649км18 від 20.03.2018, № 51-1147км19 від 15.08.2019) та постановах Верховного Суду України (справи: № 5-8кс13 від 25.04.2013, № 5-4кс15 від 19.03.2015, № 5-25кс15 від 28.05.2015).

Як вбачається з показів обвинуваченого, останній наніс один удар в обличчя потерпілому від чого той впав. Будь-якого умислу на заподіяння смерті потерпілому, у обвинуваченого не було.

Вище вказане стороною обвинувачення в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, враховуючи положення п.п. 22, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2007 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя і здоров`я людини» про необхідність ретельного дослідження доказів, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, питання про його умислу суд вирішує виходячи із сукупності всіх обставин вчинення діяння, зокрема врахував спосіб нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а саменанісши лише один удар кулоком потерпілому в обличчя без наявності знаряддя злочину. При цьому суд враховує, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, а саме: відсутність наміру на позбавлення життя потерпілого. Про це свідчить саме спосіб нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . В той же час, ОСОБА_10 повинен був і міг передбачити можливість настання тяжких в наслідок своїх дій, але не передбачив можливості позбавлення життя ОСОБА_11 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 , завдаючи удару в обличчя ОСОБА_11 , не передбачав таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діяв не умисно, а з необережності, а тому вважає невірною кваліфікацію за ч. 2 ст. 121 КК України, та дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Зважаючи на викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, та визнає його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до не тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.81, 82), раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також, суд враховує вік обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, активного сприяння розкриттю злочину, за відсутністю думки потерпілої щодо міри покарання,його наслідки у виді смерті потерпілого, а також, враховуючи, що у матеріалах кримінальної справи стосовно обвинуваченого відсутні дані на підтвердження того, що він намагався будь-яким чином допомогти потерпілої оговтатись від пережитого, компенсувати їй взятий нею кредит на лікування сина.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_10 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_10 судом не встановлено.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності зі ставленням ОСОБА_10 до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КПК України, оскільки вважає, що саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_10 статей 69, 75 КК України.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено, арешт - не накладався.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84-86, 100, 124, 128, 129, 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (місяців) позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази: спортивні штани сірого кольору з написом «REACT», які було поміщено до спцпакету №03346952; куртку болотного кольору з написом «Jeep», яку було поміщено до спцпакету №03346937; кросівки чорного кольору «adidas», які було поміщено до спецпакету №03346953 повернути ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_17