УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 333/2215/22

провадження № 51-1155ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора,який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Комунарський районний суд м. Запоріжжя вироком від 16 серпня 2022 року засудив

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працевлаштованого, раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 69 КК.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 28 листопада 2022 року зазначений вирок залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 6 травня 2022 року близько 20:00, перебуваючи біля будинку

АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, нехтуючи нормами Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, відкрито викрав велосипед марки «Discovery Flint», моделі «АМ Vbr», належний потерпілій ОСОБА_5 , чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 4 764 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду

і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування статей 69, 75 КК, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 , а саме в період воєнного стану та безпідставне визнання судом пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Вважає, що ухвалу апеляційного суду винесено без дотримання вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, зважаючи на таке.

Із долучених до касаційної скарги копій судових рішень видно, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК. Фактичні обставини справи, доведеність вини

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК та правильність кваліфікації його дій прокурор у касаційній скарзі не оскаржує.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то касаційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ст. 69 КК за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Вказані вимоги закону при призначенні ОСОБА_4 покарання судом дотримані.

Як убачається з матеріалів за скаргою, суд першої інстанції призначаючи

ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК згідно з указаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, а саме: що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обставин, що його обтяжує.

Також суд при призначенні покарання врахував позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка просила призначити ОСОБА_4 покарання без позбавлення волі, повідомила суду, що засуджений неодноразово просив у неї вибачення, висловлював жаль з приводу вчиненого, матеріальну шкоду відшкодував шляхом повернення викраденого майна, у зв`язку з чим реальних матеріальних збитків їй не завдано.

Врахувавши наведене та взявши до уваги сукупність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав для призначення засудженому місцевим судом покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, то слід зазначити наступне.

За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Апеляційним судом встановлено, що призначаючи ОСОБА_4 покарання місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, відсутність тяжких наслідків, дані про особу винного, його молодий вік, думку потерпілої. Також, суд узяв до уваги, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину) і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім того, суд зазначив, що посткримінальна поведінка засудженого свідчить про те, що звільнення його від відбування покарання з випробуванням, яке застосував суд першої інстанції, вже призвело до позитивних змін в його житті.

З урахуванням неведеного суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Відмовляючи в задоволенні скарги прокурора, під час перегляду кримінального провадження апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого ним рішення та підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, спростувавши доводи щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК, оскільки вони були враховані в ході призначення покарання..

На переконання колегії суддів, покарання, яке призначив ОСОБА_4 місцевий суд і з яким погодився апеляційний суд, не суперечить приписам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість за доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегії суддів касаційного суду вважає, що під час апеляційного розгляду, суд перевірив всі доводи скарги прокурора та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а доводи прокурора про порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 419 КПК, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки при перевірці ухвали апеляційного суду порушень вимог вказаної статті встановлено не було.

Касаційна скарга прокурора не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК, а відтак й необхідності скасування ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

Висновки судів попередніх інстанцій зроблено з дотриманням принципів законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

З огляду на викладене суд уважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3