Справа № 128/951/22
Провадження №11-кп/801/152/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2022 року відносно засудженого :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широка Балка Білозерського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-23.11.2020 Шаргородським районним судом Вінницької області за ст.ст.82 ч.2, 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

-04.11.2005 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 19.06.2007 згідно постанови Староміського районного суду м. Вінниця від 11.06.2007 за ст.81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 7 днів;

-23.12.2010 Немирівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.309 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 23.10.2015 по закінченню строку відбування покарання;

-03.11.2017 Тиврівським районним судом Вінницької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст.81 КК України згідно вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.06.2019 року,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Засуджений ОСОБА_7 звернувся 02.06.2022 до Вінницького районного суду Вінницької області з клопотанням про умовно дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України, мотивуючи його тим, що він відбуває покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81), відбув 4 роки 7 місяців, має заохочення, позитивно характеризується за місцем проживання та відбування покарання. Також має матір, яка є пенсіонером та хворіє. У зв`язку із викладеним просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 власне клопотання про умовно-дострокове звільнення підтримав та просив його задоволити. Додатково вказав, що щодня ходить на роботу, працює токарем по дереву в столярному цеху, ходить в молитовну кімнату.

Захисник засудженого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання ОСОБА_7 , просив його задоволити. Додатково вказав, що дійсно на початку відбування покарання ОСОБА_7 допускав порушення умов відбування покарання, але останнім часом ОСОБА_7 не допускає порушень, став на шлях виправлення, працевлаштований, тому вважає, що є всі підстави для задоволення клопотання засудженого.

Представник ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_10 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Окрім того, комісією відмовлено в застосуванні відносно ОСОБА_11 положень ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання ОСОБА_7 з тих підстав, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, оскільки працевлаштування засудженого немає постійного сталого характеру. Так в 2019, 2020 та 2021 роках ОСОБА_7 був працевлаштований лише по одному/два місяці. І лише в 2022 році працевлаштований протягом 7 місяців, але це лише після того, як у нього настав строк для можливості застосування ст. 81 КК України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що в даний час засуджений ОСОБА_7 відбув більше 2/3 строку покарання, проте сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, йому було відмовлено у застосуванні положень ст.101 КВК України, ст.82 КК України, ст.81 КК України, як особі яка не стала на шлях виправлення. ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві в установі лише періодично, тобто не постійно, характеризується посередньо. Більшість показників характеризуючих засудженого, згідно характеристики, вказані із позначкою «намагається», за час відбування покарання має сім дисциплінарних стягнень. Тобто, умовою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є його сумлінна поведінка та ставлення до праці протягом всього строку відбування покарання, а не лише періодично та за умови настання певних обставин, як то відбуття певного строку покарання, та що дає право на умовно-дострокове звільнення. Проте, за матеріалами особової справи засудженого та наданими установою відбування покарання, характеризуючими даними на засудженого, не вбачається його сумлінної поведінки та ставлення до праці.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2022 року та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначаючи у своєму рішенні про накладення дисциплінарних стягнень, суд не надав їм правомірної оцінки, оскільки останнє стягнення на ОСОБА_7 було накладено 27.08.2021 та достроково зняте 14.01.2022 року. Звернув увагу суду на те, що згідно характеристики ОСОБА_7 на профілактичному обліку в установі, як особа, що схильна до правопорушень, не перебуває. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, а тому суд першої інстанції мав підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та сам засуджений підтримали апеляційну скаргу захисниката наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженого, заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Частина перша ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як було встановлено в ході судового розгляду судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_7 засуджений вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.06.2019 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 11 місяців позбавлення волі.

Початок строку 06.06.2019; кінець строку 06.05.2023.

В місцях позбавлення волі перебуває з 26.01.2018 року.

В ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» прибув 05.02.2018 з ДУ «Вінницька УВП №1», де стягнень та заохочень не мав. За час відбування покарання 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 7 заохочень. Працевлаштований в майстерні установи в якості різноробочого. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати в чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненню за ними належного догляду та використанню їх лише за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, проте якісно в більшості випадків під контролем адміністрації установи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення».

Застосуванню ст. 101 КВК України (переведенню до дільниці соціальної реабілітації за формальними ознаками підлягав по відбуттю 1/3 частини строку покарання 26.09.2020), комісією відмовлено, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Також застосуванню ст. 82 КК України (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання 21.05.2021, комісією установи відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Застосуванню ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) за формальними ознаками підлягав по відбуттю 2/3 частин строку відбування покарання 16.01.2022, однак комісією установи було відмовлено як особі, яка не довела свого виправлення.

На профілактичному обліку не перебуває.

Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, ОСОБА_7 за час відбування покарання не проявив сталої тенденції щодо виправлення, притягувався до дисциплінарної відповідальності сім разів, в тому числі й за злісні правопорушення, раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, з них один раз застосовувався випробувальний термін, один раз звільнявся умовно-достроково, проте належних висновків позитивної спрямованості для себе не зробив, після чого вчинив новий злочин, що може вказувати на повторність вчинення злочину після звільнення, а тому комісія установи вважала, що ОСОБА_7 не проявив належних позитивних змін його особистості, що створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, повернення його до самостійного загальноприйнятного суспільно нормативного життя в суспільстві. А тому адміністрація установи вважала, що застосування ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_7 не заслуговує.

Відповідно до довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень встановлено, що до засудженого ОСОБА_7 сім разів застосовувалися дисциплінарні стягнення. Також до засудженого ОСОБА_7 застосовано сім заохочень.

Згідно довідки ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№81)» від засудженого ОСОБА_7 за період з 05.02.2018 по 31.10.2022 заява про вивід на роботу до підприємства не надходила, у зв`язку із чим він не був працевлаштований і оплата праці не проводилася.

Відповідно до довідки ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» №137 від 23.11.2022 засуджений ОСОБА_7 працевлаштований в майстерні установи, а саме в 2019 році - листопад, в 2020 році - червень, в 2021 році - квітень, вересень-листопад, в 2022 році січень-березень, червень-серпень та жовтень.

Так, у відповідності до вимог ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Пунктами 2, 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.

Отже, апеляційний суду переконаний, що суд першої інстанції дійшов правильного та цілком обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 2/3 строку покарання, проте сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, у зв`язку з чим йому було відмовлено у застосуванні пільг, передбачених ст.101 КВК України, ст.82, 81 КК України, як особі яка не стала на шлях виправлення.

ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві в установі лише періодично, тобто не постійно, характеризується посередньо. Більшість показників характеризуючих засудженого, згідно характеристики, вказані із позначкою «намагається», за час відбування покарання має непогашенні дисциплінарні стягнення. Однак, умовою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є його сумлінна поведінка та ставлення до праці протягом всього строку відбування покарання, а не лише періодично та за умови настання певних обставин, як то відбуття певного строку покарання, та що дає право на умовно-дострокове звільнення.

Разом з цим колегією суддів враховано й те, що ОСОБА_7 уже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, був засуджений, за які відбував як реальну міру покарання, так і покарання з іспитовим строком, також уже звільнявся умовно-достроково на 10 місяців 7 днів, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, внаслідок чого він знову вчинив нові корисливі злочини 18.01.2018 та 22.01.2018в період виконання вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.11.2017 року.

Також згідно підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених осіб та взятих під варту, ОСОБА_7 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу захисника та засудженого на те, що для застосування умовно-дострокового звільнення у відповідності до ст.81 КК України, ОСОБА_7 не повинен мати стягнень (непогашених або незнятих), брати активну участь у програмах і заходах, які реалізуються в установі. Також до уваги береться ставлення до праці, а саме наскільки акуратно та свідомо виконуються покладені завдання, чи повно виконуються норми виробітку, ставлення до обладнання, а також участь у неоплачуваних роботах.

Встановлено, що за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області з ОСОБА_7 на користь держави стягнуто витрати за проведення експертизи №793 від 13.12.2018 р. в сумі 715 грн, за проведення експертизи №2455/18-21 від 07.05.2018 в сумі 143 грн, а всього 858 грн. Однак, у суду відсутні відомості щодо сплати останнім вказаних стягнень чи хоча б намагання засудженого частково їх сплати.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу які свідчать, що процес виправлення в дійсності досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

За таких обставин, колегія суддів враховуючи викладене вважає, що на даний час підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 немає.

Також матеріали провадження не містять даних про застереження, які б унеможливлювали подальшого відбування покарання засудженим в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Згідно наявної в матеріалах судового провадження медичної довідки від 01.09.2022 року виданої амбулаторно-поліклінічним відділенням Стрижавської багатопрофільної лікарні №81, засуджений ОСОБА_7 на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань не знаходиться. Стан здоров`я задовільний.

На думку колегії суддів поведінка засудженого може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі потягом чотирьох років лише п`ять заохочень, підтримання соціально-корисних зв`язків, визнання своєї вини у скоєних злочинах, у даному випадку є недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Викладені захисником в ході судового розгляду та в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої, так і апеляційної інстанції при прийняті рішення.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи наведені захисником їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4