Справа № 509/5351/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000216 від 15.07.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2КК України, затверджених прокурором групи прокурорів у даному кримінальному провадженні Болградської окружної прокуратури Одеської області надійшов до суду 14.12.2022 р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 р. був розподілений у провадження судді ОСОБА_1 .

На стадії досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 16.07.2022 р. відносно підозрюваного ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжений ухвалою слідчого судді від 28.10.2022 р. до 26.12.2022 р.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Прокурор у судовому засіданні, просив суд застосувати у відношенні обвинуваченого Лисичкіна міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном 60 календарних днів, враховуючи, що останній обвинувачується у скоєнні умисних нетяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110 КК України, санкція за який карається позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років з конфіскацією майна або без такої та ч. 2 ст. 436-2 КК України, санкція за якій передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої, та враховуючи те, що він є громадянином рф, не маючи українського громадянства, його реєстрацію на території країни агресора, тимчасове місце проживання на території Одеської області, відсутність у нього офіційної роботи, засобів існування і доходів, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а тому передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаних вище умисних нетяжких злочинів, може у будь-який час покинути межі України, будучи громадянином рф, переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або скоїти нові злочини, проти чого заперечував обвинувачений та його захисник, вважаючи недоведеними прокурором ризики та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, а тому просили суд, застосувати до ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його проживання, посилаючись на свій сімейний стан та дитини на утриманні обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні умисних нетяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110 КК України, санкція за який карається позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років з конфіскацією майна або без такої та ч. 2 ст. 436-2 КК України, санкція за якій передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої, є громадянином рф, реєстрацію на території країни агресора, тимчасове місце проживання на території Одеської області, враховуючи відсутність у нього офіційної роботи, засобів існування і доходів, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а тому передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаних вище умисних нетяжких злочинів, може у будь-який час покинути межі України, і будучи громадянином рф, переховуватися від суду на території країни-агресора, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або скоїти нові злочини, чи продовжити займатися злочинною діяльністю, а тому з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,183 КПК України, враховуючи суспільний інтерес, суд вважає необхідним обрати у відношенні обвинуваченого Лисичкіна міру запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості скоєних ним умисних нетяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 110 КК України «Посягання на територіальну цілісність і недоторканість України» зі вчиненням умисних дій, з метою розповсюдження матеріалів із закликами зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України та за ч. 2 ст. 436-2 КК України «Виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, глорифікація її учасників» щодо поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 р., а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 р., представників збройних формувань рф, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф - не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, судом враховується правова позиція ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу - має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Беручи до уваги воєнний стан в Україні, запроваджений внаслідок оголошення рф нашій Державі загарбницької війни, а також те, що ОСОБА_7 окрім ч. 2 ст. 436-2 КК України, обвинувачується ще й за ч. 1 ст. 110 КК України (Посягання на територіальну цілісність і недоторканість України) та зважаючи на обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, суд вважає, в даному випадку не визначити розмір застави відносно обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177,178,182,183,314,315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

1.Клопотання прокурора задовольнити ;

2.Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк до 20 лютого 2023 року без визначення розміру застави.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1 ОСОБА_8