Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 468/1586/22-к
Провадження № 1-кп/490/620/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мухарів Шепетівського району Хмельницької області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходе військову службу за призовом по мобілізації на особливий період у військовому званні "старший солдат" у військовій частині НОМЕР_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 402 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

З 11 травня 2022 року ОСОБА_4 проходе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2022 року № 123 він був зарахований до списків особового складу цієї військової частини та поставлений на всі види забезпечення.

Наказом командира цієї ж частини № 230 від 21 серпня 2022 року № 230 його було призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону цієї військової частини.

Наказом командира цієї ж частини № 231 від 22 серпня 2022 року його залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації на території Миколаївської області.

14 вересня 2022 року близько 18:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу с. Мурахівка Баштанського району Миколаївської області, отримав наказ

до 22.00 години 14 вересня 2022 року зайняти район оборони Т-подібного перехрестя польових доріг за координатами х(28379) у(12049) та Т-подібного перехрестя польових доріг за координатами х(25756) у(10502); приступити до інженерного обладнання переднього краю, створити систему вогню з метою не допустити прориву противника у напрямку населених пунктів Брускінське та Білогорівка та заволодіння противником Білогорівкою.

Проте ОСОБА_4 прямо висловив небажання виконувати цей наказ, відкрито висловивши негативне ставлення до нього.

25 вересня 2022 року близько 14:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу с. Мурахівка Баштанського району Миколаївської області, отримав наказ

зайняти район оборони Т-подібного перехрестя польових доріг за координатами х(28379) у(12049) та Т-подібного перехрестя польових доріг за координатами х(25756) у(10502); приступити до інженерного обладнання переднього краю, створити систему вогню з метою не допустити прориву противника у напрямку населених пунктів Брускінське та Білогорівка та заволодіння противником Білогорівкою.

Проте ОСОБА_4 прямо (усно та письмово) висловив небажання виконувати цей наказ, відкрито висловивши негативне ставлення до нього.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 402 Кримінального Кодексу України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

І……Під час підготовчого провадження - 23 грудня 2022 року - між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором була укладена угода про визнання винуватості.

ІІ……На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним

Так, судом обвинуваченому роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - його право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також наслідки укладання угоди.

Проте обвинувачений, усвідомивши свої права у суді та наслідки укладання угоди, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на затвердженні укладеної під час судового розгляду угоди.

ІІІ......Вирішуючи питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у затвердженні угоди, суд враховує таке.

1. Законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії.

Отже, підстави вважати, що надана суду угода суперечить вимогам кримінального процесуального закону, є відсутніми.

2. Відомостей про те, що запропоновані умови угоди суперечать інтересам суспільства матеріали справи не містять.

2.1. Так, об`єктом вчиненого злочину є встановлений законом порядок несення військової служби.

Умови вчинення правопорушення (реальна загроза життю та здоров`ю обвинуваченого, який проходить військову службу в умовах військового стану), відсутність в обвинуваченого військового досвіду, незвичні для нього умови існування, форми видання наказів та особлива відповідальність за їх несвоєчасне або неправильне виконання - ці та інші подібні чинники впливають на оцінку обвинуваченим ситуації та оцінку його дій органами, що здійснюють правозастосування1.

При цьому прокурор, спеціалізуючись на злочинах у військовій та оборонній сфері, в цьому випадку - за згодою обох сторін кримінального правопорушення - внаслідок особливостей своїх обов`язків має достатній рівень професійної свідомості, що дозволяє йому оцінити специфічні фактори, що впливають на призначення покарання у цьому випадку.

Та, з огляду на наявність на таке згоди з обох сторін, підстави вважати, що в цьому випадку прокурор узгодив покарання, яке не відповідає інтересам дотримання встановленого законом порядку несення військової служби, в суду відсутні.

2.2. Суд також відзначає, що одним з принципів кримінального права є саме невідворотність, але не суворість покарання, адже саме невідворотність покарання головним чином перешкоджає розповсюдженню злочинів.

Та в цьому випадку внаслідок укладання угоди цей інтерес задовольняється в повному обсязі, адже протиправна діяльність викривається та припиняється, та обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності за скоєне відповідно до ступеню його провини.

3. Сутність висунутого обвинувачення є таким, що воно вочевидь не стосується конкретних окремих осіб, які не є його учасниками (на відміну від суспільства в цілому).

Таке доводить, що запропонована угода не суперечить інтересам конкретних окремих осіб, які не є його учасниками.

4. Доказів на спростування факту вчинення злочину обвинуваченим сторонами кримінального провадження, зокрема, захистом, суду не надано.

5. Вирішуючи питання про відповідність укладеної угоди інтересам обвинуваченого, суд виходе з такого.

В цьому випадку обвинувачений, як доведено вище, добровільно заявив про визнання винуватості та бажанні укласти угоду.

При цьому ця її заява є усвідомленою та однозначною.

Таке доводить, що надана суду угода не суперечить інтересам обвинуваченого.

6. Вказана позиція обвинуваченого, стосовно обставин цього кримінального провадження, не дозволяє вважати наявними відомості на спростування факту вчинення ОСОБА_4 ..

Отже, підстави вважати, що надана суду угода була укладеною за відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, є відсутніми.

На ведене у сукупності доводить, що передбачені законом підстави для відмови у затвердженні угоди є відсутніми.

З огляду на це, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України та змісту укладеної угоди враховує його щире каяття та активне сприяння ц у розкритті злочину.

2. Окрім цього, суд враховує, що на момент вчинення злочину обвинуваченому виповнилось лише 23 роки, а обстановка, в якій він опинився, вимагала від нього вкрай відповідальних та сміливих вчинків.

З огляду на таке, суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує молодий вік обвинуваченого як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого.

1. В межах цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 виявив непокору двічі, отже - вчинив злочин повторно.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути врахованою судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.

При вирішенні питання про те, чи має ця обставина бути врахованою у цьому випадку, як така, що обтяжує покарання, суд враховує таке.

В цьому випадку проміжок часу між актами непокори з боку обвинуваченого становить лише 09 днів, отже - ці акти були вчинені в аналогічній обстановці.

До того ж, накази, від виконання яких відмовлявся обвинувачений, були ідентичними та стосувались необхідності виконання тотожних дій у тому ж самому місці.

Наведене у сукупності доводить, що обидва акти непокори були зумовлені одними й тими ж обставинами, а за такого - мали одну спонуку.

Наведені вище обставини у їх сукупності доводять, що обидва акта непокори з боку обвинуваченого були вчиненими з метою досягнення однієї мети - ухилення від перебування у певному місці в певний час.

За такого усі вчинювані обвинуваченим діяння як не є повною мірою, то - тісно межують з одним ускладненим продовжуваним злочином.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що в цьому випадку повторність вчинення актів непокори не потягла за собою підвищення суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим діянь або його особи.

За такого суд вважає за можливе не враховувати цю обставину, як таку, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 .

2. Наявність інших обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлена та у висунутому йому обвинуваченні про таке не йдеться.

Наведене у сукупності доводить, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , в цьому випадку є відсутніми.

Мотиви призначення покарання.

Щодо покарання, яке було узгоджене сторонами.

Сторонами узгоджено, що за вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України, обвинуваченому призначається покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді арешту строком на 04 (чотири) місяці.

Щодо добровільності згоди обвинуваченого на призначення такого покарання.

На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального закону.

1. Вирішуючи питання про відповідність запропонованого сторонами покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд виходе з таких приписів закону та настанов судової практики

1.1. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

"Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

…

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК…

/частина 2/

Суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення … за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні.

/частина 4/

1.2. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19 зробив обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, відповідно до якого

"Перевірка достовірності обставин, які згідно ст. 470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. При цьому, зважаючи на визначені законом наслідки невиконання угоди (процесуального характеру, передбачені ст. 476 КПК, або за наявності для того підстав - ініціювання прокурором кримінального провадження за ст. 389-1 КК) на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК".

1.3. Стаття 470 Кримінального Процесуального Кодексу України ж передбачає, що

Прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1)ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2)характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3)наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4)наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

2. З огляду на ці приписи суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

2.1. Говорячи про ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та вплив обставин, що пом`якшують його покарання, зокрема - його щирого каяття та сприяння у розгляді цього кримінального провадження, на можливість застосування в цьому випадку статті 69 Кримінального Кодексу України, суд відзначає, що ці обставини знайшли своє відображення у тексті наданої сторонами угоди, що прокурором підписана та підтримана під час розгляду питання про можливість її затвердження.

За такого суд вважає, що ці обставини є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для призначення запропонованого в угоді покарання. Та процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Суд також відзначає, що в цьому випадку є наявними обставини, що пом`якшують покарання, у кількості, що відповідно до статті 69 Кримінального Кодексу України дозволяє призначити покарання у розмірі, що є меншим за передбачений законом.

З огляду на таке суд вважає доведеним, що ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину дозволяє застосувати відносно обвинуваченого покарання у розмірі, що є меншим за найнижчу передбачену законом межу покарання, а наявні в цьому випадку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого ним злочину та його особи.

2.2. Говорячи про особу винного, суд відзначає, що він раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не зважаючи на вчинення злочину, позитивно характеризується за місцем проходження служби.

Отже, в цьому випадку є наявними усі передбачені кримінальним законом умови для застосування статті 69 Кримінального Кодексу України.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходе до висновку про те, що, визначаючи покарання, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду, а підстави для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону є відсутніми.

За такого обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді арешту строком на 04 місяці.

Порядок застосування покарання.

1. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. При цьому на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у строк покарання, що призначається ОСОБА_7 за цим вироком, слід зарахувати період його попереднього ув`язнення під час здійснення цього кримінального провадження - період з 25 вересня 2022 року до моменту набрання чинності цим вироком з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день арешту.

3. При цьому відповідно до приписів частини 2 статті 60 Кримінального Кодексу України це покарання ОСОБА_4 , як військовослужбовець, має відбувати на гауптвахті.

Вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

В межах цього кримінального провадження відносно ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наразі відносно нього обирається покарання у вигляді арешту.

Отже, підстави для зміни цього запобіжного заходу є відсутніми.

За такого до набрання законної сили цим вироком запобіжний захід відносно ОСОБА_4 слід залишити попереднім у вигляді тримання під вартою.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 грудня 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 402 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді арешту строком на 04 /чотири/ місяці.

На підставі частини 2 статті 60 Кримінального Кодексу України місцем відбування покарання у вигляді арешту для ОСОБА_4 визначити гауптвахту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

До моменту набрання чинності цим вироком запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попереднім у вигляді тримання під вартою.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 час його попереднього ув`язнення, а саме період з 25 вересня 2022 року до моменту набрання чинності цим вироком з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день арешту.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

28.12.2022

1 - на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року АДРЕСА_1