Справа № 153/860/22
Провадження №11-кп/801/49/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 20.06.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м.Ямпіль, Ямпільського району Вінницької області, проживаючого АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 7 років, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2022 року змінити, призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, звільнити від вказаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік, покласти обовязки передбачені п.1, п. 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 червня 2022 року справа №153/721/22 скасовано.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 1510 (одну тисячу п`ятсот десять) гривень 24 копійки документально підтверджених витрат на залучення експерта.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 тобто канабісу та рослин конопель, включених до таблиці І вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону. Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці І Переліку: - діяльність з культивування рослин, включених до таблиці І Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.15 Закону); - використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст.19 Закону); - діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.20 Закону). Всупереч зазначеним вимогам Закону, ОСОБА_6 весною 2022 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), на березі річки «Русава» на околиці міста Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області виявив рослини коноплі, де у нього раптово виник умисел, спрямований на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 зірвав з зазначених вище рослин верхівки та листя коноплі, чим незаконно придбав наркотичні засоби, у подальшому переніс їх за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де їх висушив, чим незаконно виготовив наркотичні засоби, та зберігав їх до 20 червня 2022 року включно. Так, у межах досудового розслідування, 20.06.2022 в ході проведення огляду автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Вінницька область Могилів-Подільський район місто Ямпіль вулиця Свободи було виявлено та вилучено подрібненні речовини рослинного походження коричневого кольору належні ОСОБА_6 , які останній перевозив із собою. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/9159-НЗПРАП від 05.07.2022 встановлено, що надана на дослідження речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину),12,81г. Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг якого заборонено. Відповідно до таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу затвердженої наказом МОЗ України №188 від 01.08.2000 невеликим розміром канабісу вважається його розмір до 5,0 г., а великим від 500 до 2500 г. Таким чином, ОСОБА_6 посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав, виготовив, зберігав та перевозив за вищевказаних обставин при собі наркотичний засіб, а саме канабіс загальною масою 12,81 г., для власного вживання без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що вирок Ямпільського районного суду підлягає зміні на підставі ст. ст. 411, 413, 414 КПК України через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Судом не враховано, що висновок Томашпільського МСЕК серії 12АББ № 825506 від 11.03.2020 про встановлення обвинуваченому інвалідності ІІ групи загального захворювання на момент розгляду не мав юридичної сили та дійсний був лише до 01 квітня 2021 року, а з вказаної дати обвинувачений відповідний черговий медичний переогляд не проходив та юридично вказаний статус інваліда ІІ групи втратив з 02 квітня 2021 року.

У судових дебатах обвинувачений просив суд призначити покарання у виді обмеження волі, враховуючи всі відомості, що характеризують його особу, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність судимостей та фактів притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність обтяжуючих обставин (ст. 67 КК України), наявність помякшуючих обставин як активне сприяння розкриттю злочину (ст. 66 КК України), звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік, та покласти обов`язки згідно п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції міг призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі у вигляді арешту, а застосувати обмеження волі з подальшим звiльненням від покарання з випробуванням, що по суті відповідає встановленим фактичним обставинам справи, тяжкості вказаного кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Тому, на думку обвинуваченого, вирок суду підлягає скасуванню або зміні з подальшим покращенням становища обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується вимогою № 3433/227 від 22.06.2022 року, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою серії 12ААБ № 825506, за місцем проживання характеризується позитивно, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю правопорушення, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та дійшов висновку, щодо призначення покарання у виді арешту на мінімальний строк, належним чином умотивувавши своє рішення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він продовжує хворіти, офіційно не працевлаштований, тому не має коштів, щоб пройти медичне переосвідування для продовження групи інвалідності, яка йому була встановлена, згідно довідки Томашпільського міськрайонного МСЕК № 825506 серії 12 ААБ до 01 квітня 2021 року.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 309 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить призначити йому покарання у виді обмеження волі з застосуванням ст. 75, ст. 76 КК України.

Водночас із приписів ст. 421 КПК України слідує, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Перелік випадків, коли апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції, якщо це погіршує становище обвинуваченого, є вичерпним.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17) зазначила про те, що як із назви, так і зі змісту ст.421 КПК України вбачається, що погіршення становища обвинуваченого можливе виключно за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник.

Метою закріпленого в ч.1 ст. 421 КПК принципу заборони «повороту до гіршого» (reformatio in peius) є забезпечення свободи реалізації права обвинуваченого на оскарження до суду вищого рівня вироку, який він вважає необґрунтованим. Цей принцип покликаний не допустити ситуацій, коли б особа, оспорюючи в апеляційній скарзі висновки суду про призначення покарання наражалася на небезпеку прийняття ще більш несприятливого для себе рішення.

Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_6 , всупереч вимогам ст.421 КПК України в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення власного становища, оскільки призначення покарання у вигляді обмеження волі, навіть із звільненням від відбування такого покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, є тяжчим покаранням, від покарання у вигляді арешту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 404, 405,407, 409, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

На підставі ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3