Справа № 953/6674/22
н/п 1-кс/953/4982/22
"07" грудня 2022 р. слідчий суддя Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , представника власників майна - адвоката ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4
- на вилучений в ході проведення 01.12.2022 обшуку мобільний телефон Xiaomi Redmi 6, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном;
- на вилучений в ході проведення 01.12.2022 обшуку мобільний телефон Nokia imei НОМЕР_4 imei НОМЕР_5 , з сім картою, номер якої через відсутність мережі встановити не вдалось, який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном;
Місцем зберігання вилученого майна прокурор просить визначити матеріали кримінального провадження та в подальшому слідчий відділ УСБУ в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 2.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає наступне.
Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювали діяльність, направлену на передачу матеріальних ресурсів державі-агресору РФ, зокрема організовували перевезення на територію вказаної країни сільськогосподарських культур.
Разом з цим, з метою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора та задля отримання дозволу на проведення сільськогосподарських робіт, а також лояльності окупаційних органів, ОСОБА_7 12.08.2022 подала заяву про взяття на податковий облік юридичної особи та здійснення перереєстрації ФГ "Вільхуватка" за російським законодавством в т.зв. «Налоговую службу Харьковской области», в результаті чого вказане підприємство отримало зобов`язання щодо сплати податку на прибуток у казну держави-агресора та її окупаційних органів.
01.12.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2022 в рамках вказаного кримінального провадження було проведено обшук у будинку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: мобільний телефон Xiaomi Redmi 6, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 ; мобільний телефон Nokia imei НОМЕР_4 imei НОМЕР_5 , з сім картою, номер якої через відсутність мережі встановити не вдалось; лист т.зв. «Военной гражданской администрации» від 24.06.2222; документи щодо ведення господарської діяльності в період тимчасової окупації та нотатки.
Також 01.12.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2022 в рамках вказаного кримінального провадження було проведено обшук за місцем здійснення господарської діяльності ФГ «Вільхуватка» за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: ноутбук НР з серійним номером CND622685G з зарядним пристроєм до нього; справа про перереєстрацію ФГ «Вільхуватка» в окупаційних органах влади на 33 аркушах; копії документів про реєстрацію транспортних засобів на 28 аркушах; нотатка щодо посіву на 2022 рік на 1 аркуші; блокнот з рожевою обкладинкою 1 штука; наказ №1/07-од від 27.07.2022; податкові звіти на 41 аркуші; рахунки з оплати за договорами зберігання зерна на 21 аркуші; статистичні звіти на 11 аркушах; нотатка формату А5 на 1 аркуші.
Предмети вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також за місцем здійснення господарської діяльності ФГ «Вільхуватка», відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вказаних осіб до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, встановлено, що мобільний телефон Xiaomi Redmi 6, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , оскільки вилучення вказаних речей здійснено безпосередньо у останнього; мобільний телефон Nokia imei НОМЕР_4 imei НОМЕР_5 , з сім картою, номер якої через відсутність мережі встановити не вдалось, на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , оскільки вилучення вказаних речей здійснено безпосередньо у неї, а усе інше вилучене майно належить ФГ «Вільхуватка» в особі директора вказаного підприємства ОСОБА_7 .
Зважаючи на викладене, прокурор вважає що на час досудового розслідування та судового провадження на вказані речі та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування тимчасово вилученого майна, виникла необхідність накласти на нього арешт шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження вказаним майном. Незастосування арешту може привести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав, просив його задовольнити.
Представник власників майна - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що відсутня подія злочину, відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення зазначеного прокурором кримінального правопорушення, зазначене в клопотанні майно не має жодного відношення до зазначених прокурором обставин вчинення кримінального правопорушення та не визнано слідчим речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Пунктом 2 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є, зокрема, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, а саме є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, оскільки відповідно до статей 91 та 98 КПК України можливе його використання як доказу, що має важливе доказове значення в рамках даного кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вищевказане майно було вилучене 01 грудня 2022 року під час проведення обшуків на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду міста Харкова за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та за місцем здійснення господарської діяльності ФГ «Вільхуватка», про можливу причетність яких до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України прокурором надані достатні докази. Надані прокурором докази також свідчать про наявність розумних підозр вважати, що вилучене під час проведення обшуків майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Щодо доводів представника власників майна адвоката ОСОБА_3 про відсутність доказів причетності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, то слідчий суддя на цій стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на цей час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб. При цьому, арешт на майно з метою збереження речових доказів, може бути накладено незалежно від того, чи пред`являлась підозра у вчиненні злочину (ч. 3ст.170 КПК України).
З огляду на положення КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися майно, яке має ознаки речового доказу з метою досягнення цілі запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, отже норми КПК України не передбачають обов`язку слідчого винести постанову про визнання майна речовими доказами як обов`язкову передумову для накладення арешту на таке майно слідчим суддею.
При цьому, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження, належне ФГ «Вільхуватка» майно, на яке прокурор просить накласти арешт, враховуючи його перелік та обсяг, жодним чином не може привести до зупинення або надмірного обмеження господарської діяльності фермерського господарства. Слідчий суддя не вбачає наявності будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави, а тому таке втручання у права та інтереси власників майна є виправданим.
Враховуючи викладене, з метою запобігання можливості приховування зазначеного майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на вилучений в ході проведення 01 грудня 2022 року обшуку мобільний телефон Xiaomi Redmi 6, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.
Накласти арешт на вилучений в ході проведення 01 грудня 2022 року обшуку мобільний телефон Nokia imei НОМЕР_4 imei НОМЕР_5 , з сім картою, номер якої через відсутність мережі встановити не вдалось, який на праві власності належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.
Місце зберігання арештованого майна визначити за органом досудового розслідування.
Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9