Справа №127/6668/23
Провадження №1-кп/127/206/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання, ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання, - ОСОБА_6 ,

інших учасників судового процесу: потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі № 12 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2022 за № 0001426,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілу. Крім того, заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Особа, стосовно якої розглядається клопотання, ОСОБА_5 , її законний представник та захисник - адвокат ОСОБА_4 щодо призначення клопотання до судового розгляду та продовження строку дії запобіжного заходу не заперечували.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення клопотання прокурору, направлення клопотання до іншого суду відсутні, а тому клопотання необхідно призначити до судового розгляду.

Частиною другою статті 27 КПК регламентовано, що кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Разом з тим, другим реченням зазначеної частини визначено, що слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або окремої його частини лише у випадках: якщо обвинуваченим є неповнолітній; розгляду справи про кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

При цьому, суд враховує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить легального визначення «таємниці, що охороняється законом», а тому дана норма є бланкетною.

Частиною першою статті 286 Цивільного кодексу України регламентовано, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Зі змісту статті 40 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» випливає, що під «лікарською таємницею» можливо розуміти інформацію, яка стала відома медичним працівникам або іншім особам, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина.

Як випливає з клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизоафективного розладу. Зважаючи на викладене, суд вважає, що судовий розгляд клопотання у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення лікарської таємниці, а тому суд дійшов до переконання про необхідність призначення клопотання до судового розгляду у закритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд клопотання слід здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілу.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу, суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу спливає 15.03.2023. Відомості щодо вручення клопотання стороні захисту суду надані не були. Отже, стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення копії клопотання, а також щодо строку звернення до суду з відповідним клопотанням дотримані не були. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не наполягала на відкладенні розгляду заявленого клопотання, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

У постанові від 22.02.2021 (справа № 991/1226/21) Верховний Суд звернув увагу на те, що КПК не передбачає відмови у продовженні строку запобіжного заходу через пропущення прокурором строку звернення з клопотанням.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора, суд враховує таке.

З наданих суду матеріалів випливає, що 15.12.2022 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК була затримана ОСОБА_5 і 16.12.2022 слідчий суддя застосовував до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.00 год. 12.02.2023, який в подальшому був продовжений на підставі ухвали слідчого судді від 07.02.2023 в межах досудового розслідування, тобто до 15.03.2023.

Разом з тим, 09.03.2023 слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області змінив застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради».

Частиною першою статті 508 КПК регламентовано, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Зі змісту частини другої зазначеної статті вбачається, що дані запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

При цьому, частиною третьою статті 508 КПК визначено, що застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого, зокрема в частині того, чи є він суб`єктом інкримінованого йому діяння, потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд клопотання по суті не розпочатий, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до висновку судово-психіатричного експертизи остання страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизоафективного розладу, внаслідок якого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд також враховує, що на даний час судовий розгляд клопотання по суті не розпочатий, зокрема не допитані потерпіла та свідки кримінального провадження. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення ОСОБА_5 позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення останньої до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключає його небезпечну поведінку, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» на 60 днів.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2022 за № 0001426, у закритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 14 березня 2023 року о 16.15 годині.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілу.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», продовжити на 60 днів, тобто з 14 березня 2023 року до 23.59 год. 12 травня 2023 року.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: