У Х В А Л А

Справа № 126/76/23

Провадження № 1-кс/126/36/2023

06 лютого 2023 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі слідчого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі дізнавача ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бершадь скаргу ОСОБА_4 на дії та бездіяльність старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на дії та бездіяльність старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 з тих підстав, що як стверджує 06.01.2023 він отримав постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000146 від 23.12.2022, винесену старшим дізнавачем ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 . Дана постанова дізнавачем ОСОБА_3 винесена з порушенням КПК України, що підтверджується наступним. Відомості про кримінальне правопорушення за № 0000146 внесено до ЄРДР 23.12.2022. Клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні ним було подано до відділу поліції 02.01.2023. За 11 днів з дня внесення відомостей про злочин не вчинено жодної слідчої дії. В Бершадському відділі поліції не змогли визначитись хто проводить розслідування. Звертає увагу, що 11 днів родиною ОСОБА_5 проводилось пограбування родини ОСОБА_6 , яка заповіла все належне їй майно на нього. Дізнавач ОСОБА_3 у постанові від 03.01.2023 зазначає, що він неправильно посилається на ст. 55 КПК України. В мотивувальній частині постанови дізнавач не досліджує обставини відмови у визнанні потерпілим, не обґрунтовує їх, не посилається на положення КПК України. Стверджує, що він не провів слідчих дій, виніс постанову. Таким чином, постанова винесена необґрунтовано, без викладення змісту обставин злочину для прийняття рішення. Дізнавачем не досліджено і не взято до уваги, що до заяви додано витяг з державного реєстру, в якому вказано, що він являється спадкоємцем. Даний документ видається нотаріусом при наданні нотаріусу заповіту, довідки про смерть заповідача, довідки про спадкоємців, видані Війтівським старостинським округом. Таким чином, в мотивувальній частині постанови дізнавач ОСОБА_3 не виклав зміст обставин, які являються підставою для прийняття рішення, не обґрунтував мотиви прийняття постанови, в мотивувальній частині постанови не послався на положення КПК України. За вказаних обставин постанова дізнавачем винесену всупереч ст.ст. 55, 110 КПК України. Дізнавач свідомо шістнадцятий день з дня внесення відомостей до ЄРДР про злочин не накладає арешт на майно ОСОБА_6 , яке належить йому за заповітом, свідомо покриває розграбування майна. Просить скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання, винесену старшим дізнавачем ОСОБА_3 від 03.01.2023 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000146 від 23.12.2022; зобов`язати старшого дізнавача ОСОБА_3 визнати його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000146 від 23.12.2022.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 скаргу підтримав, вказав, що постанова дізнавача про відмову у визнанні потерпілим є немотивованою та незаконною.

Старший дізнавач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечує проти задоволення скарги.

Заслухавши пояснення заявника та дізнавача, розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2022 внесено відомості у кримінальному провадженні № 0000146 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, 02.01.2023 ОСОБА_4 подав до ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області клопотання про залучення його в якості потерпілого.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 від 03.01.2023 в задоволенні клопотання ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000146 від 23.12.2022 відмовлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема: рішення слідчого, прокурора, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнані потерпілим.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 24 КПК України гарантує потерпілому право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Це право є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють досудове розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Чинний КПК України дає чіткий перелік кола рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час провадження досудового розслідування, а також надає вичерпний перелік осіб, що мають право оскаржити те чи інше рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді. З метою забезпечення цього права слідчий зобов`язаний забезпечити можливість його реалізації, тобто роз`яснити потерпілому порядок оскарження: яким чином, у яких випадках і до кого може звернутися заявник із вимогою про усунення допущених відносно нього порушень. Найважливіше право потерпілого, що передбачене чинним КПК України це право потерпілого на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Слідчі судді зобов`язані здійснювати належний контроль за дотриманням гарантій, встановлених нормативно-правовим актом, метою якого є захист осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні та створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Згідно ст. 55 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, є потерпілим у кримінальному провадженні. Права та обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Частиною першою вказаної норми закону визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушення завдано моральної шкоди.

Фактично, шкода це об`єктивна категорія, що являє собою ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину.

Під час судового розгляду потерпілий бере участь у безпосередній перевірці доказів, підтримує обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, висловлює свою думку стосовно призначення покарання обвинуваченому, а також при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди.

Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі. Процесуальною формою такого волевиявлення може бути: подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яка підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування; подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації. Така заява має містити дані про потерпілого (фізичну чи юридичну особу), кримінальне провадження, до якого вона має бути залучена, зазначення і обґрунтування підстав для набуття статусу потерпілого, чітко висловлене клопотання про залучення її до кримінального провадження як потерпілого. Заява подається до органу чи посадової особи, яка в даний момент здійснює кримінальне провадження: під час досудового розслідування до слідчого чи прокурора, а під час судового провадження до суду. За відсутності волевиявлення на визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні така особа не може бути визнана потерпілим. У разі необхідності вона може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

На слідчого суддю відповідно до норм КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора, дізнавача повинна містити відомості про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтованості та посилання на положення КПК.

Разом з тим, дослідивши постанову дізнавача від 03.01.2023, слідчий суддя приходить до висновку, що вона не відповідає вимогам ч.5 ст. 110 КПК України. Вказана постанова містить лише посилання на норми процесуального законодавства та посилання на те, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 завдано матеріальної, фізичної чи моральної шкоди, при цьому відсутні мотиви, на підставі яких дізнавач прийшов до такого висновку, а відповідно і належне обґрунтування цьому.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що з часу смерті спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пройшов визначений ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін для прийняття спадщини, в зв`язку з чим не встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину та вартість спадкового майна.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова дізнавача від 03.01.2023 не відповідає вимогам ч.5 ст. 110 КПК України, належним чином не мотивована, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірити відповідність вказаного рішення нормам кримінально-процесуального законодавства.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 40 КПК України слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється, а тому вирішення питання щодо зобов`язання слідчого, дізнавача виконувати клопотання учасників кримінального провадження не відноситься до компетенції слідчого судді, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін, у зв`язку з чим слідчий, дізнавач самостійно приймає рішення, які саме дії необхідні для досягнення мети досудового розслідування та коли саме такі дії слід вчиняти.

Згідно Постанови Верховного Суду (справа № 522/7836/21, провадження № 51-2328 км 22) від 01.12.2022, зобов`язання слідчого вчинити конкретні дії - залучити особу в якості потерпілої у кримінальному провадженні, надати їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілої та допитати її в якості потерпілої, таке зобов`язання слідчого судді є втручанням в процесуальні повноваження слідчого, покладання на слідчого таких зобов`язань, які суперечать змісту ст. 55 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слід скасувати постанову дізнавача від 03.01.2023 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання потерпілим, а в іншій частині скарги відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 306 - 307, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_4 на дії та бездіяльність старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 від 03.01.2023 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим - скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1