Справа № 521/6077/20
Провадження № 1-кп/947/545/22
УХВАЛА

19.12.2022 року Київський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000334 від 01.02.2020 відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у скоєнні злочину передбаченого ч.5 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси розглядається обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000334 від 01.02.2020 відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачених у скоєнні злочину передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України. Судом було продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Під час судового засідання прокурор заявила клопотання в яких просить продовжити до обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтовано тим, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, а метою досягнення дієвості цього запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що обвинувачені, знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до спроб переховуватися. Згідно позиції прокурора обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, та потерпілих у кримінальному провадженні, які на даний час ще не допитані судом. До того ж, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 можуть перешкоджати судовому розгляду з метою уникнення справедливого покарання.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особи обвинувачених, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 діяння та одночасного забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розгляд судового засідання було призначено в режимі відеоконференції між Київським районним судом м.Одеси та ДУ "Одеський слідчий ізолятор", однак із технічних причини зв`язок з ДУ "Одеський слідчий ізолятор" встановлено не було.

З 24.02.2022 року на всій території України було введено воєнний стан указом Президента України №64/2022, дія якого пролонгована. У листі Верховного суду від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» вказано, що ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі обвинуваченого, з належною мотивацією такої процедури розгляду. Враховуючи вище викладене та факт того, що на території Україні відбуваються бойові дії, суд приходить до висновку про розгляд клопотання без участі обвинувачених.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 заперечував проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звернувши увагу суду на відсутність підстав передбачених ст. 177 КПК України, та просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , заперечувала проти клопотання прокурора, посилаючись на тривалий час розгляду справи, а також наявність захворювань у обвинуваченого, тому просила змінити запобіжний захід на такий що не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши клопотання про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вивчивши дані про особи обвинувачених, враховуючи тяжкість обвинувачення, оцінивши на предмет наявності ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ст. 177 КПК України, кожним окремо, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачуються у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд зазначає, що тяжкість покарання не може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).

Вказаний ризик підтверджується наявністю судимостей у ОСОБА_8 за умисні злочини.

Вирішуючи питання про наявність вказаного ризику стосовно ОСОБА_11 слід зазначити, що вказана особа раніше притягалася до кримінальної відповідальності. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує відсутність у обвинувачених офіційного місця роботи та відсутність міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків.

Також суд враховує, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що обвинувачені, знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до спроб переховуватися, можуть незаконно впливати на свідків, та потерпілих у кримінальному провадженні, які на даний час ще не допитані судом, тому суд вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, доведені.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

З рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Частиною 3 ст.23 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним те неупередженим судом.

Стороною обвинувачення в період розгляду судом кримінального провадження тривалий час не була забезпечена присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення та потерпілого, тобто суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд у розумні строки.

Суд враховує, що обвинувачені тривалий час тримаються під вартою.

Крім того, за результатами неодноразового апеляційного оскарження обвинуваченими ухвал суду про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, в ухвалах Одеського апеляційного суду звернена увага суду першої інстанції на необхідність приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України про здійснення судового розгляду протягом розумного строку.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведенного прокурором обгрунтування клопотання.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що клопотання про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожного окремо, задоволенню не підлягає, оскільки прокурором доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, але не доведені обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Однак, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки та запобігання можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, суд приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобіганню ризикам, передбаченому ч.1 ст.177 КПК України, необхідно застосувати відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожного окремо запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.31, 177-178, 182, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у скоєнні злочину передбаченого ч.5 ст.186 КК України відмовити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на запобіжний захід у вигляді домашнього цілодобового арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-Цілодобово не відлучатись з фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Прибувати за першою вимогою суду;

-Повідомляти суд про зміну місця проживання.

-Носити електронний засіб контролю.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на запобіжний захід у вигляді домашнього цілодобового арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-Цілодобово не відлучатись з фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Прибувати за першою вимогою суду;

-Повідомляти суд про зміну місця проживання.

-Носити електронний засіб контролю.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 з під варти.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на запобіжний захід у вигляді домашнього цілодобового арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-Цілодобово не відлучатись з фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Прибувати за першою вимогою суду;

-Повідомляти суд про зміну місця проживання.

-Носити електронний засіб контролю.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 з під варти.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на запобіжний захід у вигляді домашнього цілодобового арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

-Цілодобово не відлучатись з фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 ;

-Прибувати за першою вимогою суду;

-Повідомляти суд про зміну місця проживання.

-Носити електронний засіб контролю.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 з під варти.

Виконання ухвали суду та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області.

Визначити строк дії ухвали суду до 18.02.2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити до ГУНП в Одеській області та в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_12