Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2885/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289,
ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 травня 2023 року включно.

Цією ж ухвалою зменшена застава з 500 (п`ятисот) до 150 (ста п`ятдесяти) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 402600,00 (чотириста дві тисячі шістсот) гривень, з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам. Судом взято до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі особливо тяжкого, за яке законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, суспільно небезпечним наслідком якого стала смерть двох осіб, а тому існує ризик переховуватися від суду та впливати на свідків у справі, допит яких ще не проведено та показання яких суд має сприймати безпосередньо. Також судом взято до уваги дані про особу ОСОБА_6 , який не одружений та не має осіб на утриманні, офіційно не працевлаштований, а також відсутність у нього стійких соціальних зав`язків за місцем проживання.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги обвинувачений вказує на порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження та його прав, гарантованих Конституцією Українита зазначає, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як і докази його винуватості у справі відсутні. На ці обставини суд першої інстанції уваги не звертає, чим, на думку обвинуваченого, виявляє упередженість та необ`єктивність при розгляді справи. З цих підстав у судовому засіданні 16 березня 2023 року обвинувачений заявив головуючому судді ОСОБА_1 відвід, який, в порушення вимог ст. 81 КПК України, був розглянутий суддею одноособово, у відсутність його захисника, що призвело до порушення його прав на справедливий судовий розгляд.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що в судовому засіданні 16 березня 2023 року приймав участь адвокат ОСОБА_9 , разом з тим захист його інтересів належним чином здійснений не був, оскільки за дорученням Центру з надання безоплатної вторинної допомоги адвокат був призначений на одну процесуальну дію, а саме - обрання запобіжного заходу обвинуваченому, в той час як в судовому засіданні вирішувалось питання про продовження запобіжного заходу. А тому, на переконання апелянта, судове засідання проведено без уповноваженого захисника, що також є порушенням його прав.

Крім того, обвинувачений просить врахувати, що він має постійне місце проживання в м. Києві, наявність у нього сталих соціальних зв`язків, відсутність судимостей, а тому вважає, що до нього може бути застосований інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: особисте зобов`язання чи застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

До початку апеляційного розгляду, на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява голови Громадської організації «ГРАММАТОН» ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та передачу ОСОБА_6 на особисту поруку, із зобов`язанням на першу вимогу доставити останнього до суду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування за наявності відповідних клопотань.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно виливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - є непереконливими.

Як убачається з наданих матеріалів провадження, Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а також щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, та ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 травня 2023 року включно.

Цією ж ухвалою зменшена застава з 500 (п`ятисот) до 150 (ста п`ятдесяти) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 402600,00 (чотириста дві тисячі шістсот) гривень, з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання сторони обвинувачення, вважав, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому ухвалив рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, зазначивши, що інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, які є досі реальними.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні клопотання прокурора, які стосуються продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, водночас в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду, впливу на свідків тощо, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи, те, що: ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжкого, суспільно небезпечним наслідного якого стала смерть двох осіб та за яке законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі; обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, допитати свідків, показання яких суд має сприймати безпосередньо, та всіх наявних даних про його особу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що існує висока вірогідність переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, і такий ризик є реальним та дійсним.

Апеляційний суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на те, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і йому, з урахуванням положень ст. 70 КК України, призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому, ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року скасований з підстав, в тому числі, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що існує висока ймовірність переховування обвинуваченого від суду з огляду на можливість призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Наявність у ОСОБА_6 сталих соціальних зв`язків, заробітку до затримання, який надавав можливість обвинуваченому утримувати родину, постійного місця проживання в місті Києві, увагу на чому акцентувала сторона захисту в суді апеляційної інстанції - не може слугувати дійсною гарантією відсутності у обвинуваченого наміру переховування від суду, як і не слугувало запобіжником вчинення злочинів у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, заявлений в судовому засіданні 16 березня 2023 року відвід головуючому судді ОСОБА_1 , всупереч вимогам кримінального процесуального закону, розглянутий суддею одноособово, за відсутності захисника, що, на переконання обвинуваченого, призвело до порушення його права на справедливий судовий розгляд, - не знайшли свого підтвердження при розгляді зазначеного провадження судом апеляційної інстанції.

Відповідно до абзацу п`ятого п. 20-5 Перехідних положень КПК - у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки суддя в даному провадженні - ОСОБА_13 перебувала на лікарняному, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 здійснювався головуючим суддею ОСОБА_1 одноособово.

Як вбачається з журналів судових засідань, в судовому засіданні 15 березня 2023 року обвинувачений ОСОБА_6 в черговий раз заявив відвід судді ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні 16 березня 2023 року залишила таку заяву без розгляду, посилаючись на положення ч. 4 ст. 81 КПК України, зазначивши, що повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, як в даному випадку - розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що захисник ОСОБА_8 не з`явилась в судове засідання, призначене на 15 березня 2023 року, а тому, на виконання приписів ст.ст. 53, 49 КПК України, з Центру безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві на окрему процесуальну дію був залучений адвокат ОСОБА_14 , разом з тим, на задоволення клопотання обвинуваченого, судовий розгляд справи перенесений на 16 березня 2023 року для забезпечення участі захисника ОСОБА_8 .

За відсутності захисника ОСОБА_8 в судовому засіданні 16 березня 2023 року для проведення окремої процесуальної дії був залучений адвокат ОСОБА_9 , повноваження якого були підтверджені відповідним дорученням з Центру, дійсність якого ніким з учасників провадження під сумнів не ставилась.

За встановлених обставин провадження, колегія суддіввважає,що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, судом першої інстанції не було допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б потягли за собою недотримання загальних засад кримінального провадження, а також могли перешкодити чи перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Посилання апелянта на непомірний розмір застави, визначений судом, та який є занадто великим для обвинуваченого - є неприйнятними, оскільки ухвалою суду від 16 березня 2023 року раніше обраний до ОСОБА_6 розмір застави був зменшений з 500 до 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Приймаючи таке рішення суд зазначив, що застава повинна бути помірною для особи та не бути стримуючим фактором, який навмисно створює умови для подальшого утримання особи під вартою.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому колегія суддів, беручи до уваги і положення ст. 404 КПК України, не досліджує заяву поручителя - голови Громадської організації «ГРАММАТОН» ОСОБА_10 , яка була подана до суду апеляційної інстанції.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, отже не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 травня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4