ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/4379/22

Провадження № 1-кп/210/216/23

"17" січня 2023 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які приймали участь у підготовчому судовому засіданні: керівник Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону - прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 22 вересня 2022 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000203 відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, із вищою освітою, не одружений, раніше не судимий, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді сержанта 16 запасної роти ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України,

та Угоду про визнання винуватості, укладену між керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за загальною мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді сержанта 16 запасної роти ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 31 серпня 2022 годині о 08.30 годині при перевірці особового складу в ПДД 16 запасної роти за адресою: АДРЕСА_2 був відсутнім при перевірці військовослужбовців, тобто самовільно залишив місце несення служби (тимчасової дислокації), командуванню військової частини про причини свого вибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у місце дислокації військової частини чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, до того часу, поки 30.11.2022 не прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону як військовослужбовець, який ухиляється від військової служби під час загальної мобілізації, тим самим його злочинна діяльність, направлена проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), була припинена працівниками правоохоронних органів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

02 березня 2022 року наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , було зараховано до військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду сержанта 16 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з 28 березня 2022 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишив пункт тимчасової дислокації 16 запасної роти за адресою: АДРЕСА_2 , тобто місце несення служби (тимчасової дислокації військовослужбовця).

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_6 був відсутній о 08.30 годині 31 серпня 2022 року під час перевірки військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , на місці тимчасової дислокації 16 запасної роти за адресою: АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого вибуття солдат ОСОБА_6 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд за межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, та згодом 30.11.2022 року прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону як військовослужбовець, який ухиляється від військової служби під час загальної мобілізації, чим фактично злочинна діяльність солдата ОСОБА_4 , направлена на ухилення від несення обов`язків військової служби, була припинена представниками правоохоронних органів.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та узгоджена міра покарання.

30.11.2022 року у кримінальному провадженні №0000203 від 22 вересня 2022 року укладено угоду про визнання винуватості між керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000203 від 22 вересня 2022 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди, обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутого йому обвинувачення.

Сторони угоди узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ч.5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, з урахуванням статтей 50-53 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Умовами угоди не передбачено застосування положень статті 54 КК України.

Відповідно до угоди, сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України, обвинуваченій роз`яснено і є зрозумілими.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів обвинуваченій роз`яснено і є зрозумілими.

В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України - прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Суд доходить висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 підтримав укладення угоди, зробив це добровільно. Насильства, примусу чи погроз до нього ніхто не застосовував. Обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою йому ніхто не надавав. Зі скаргами на сторону обвинувачення під час здійснення провадження він не звертався. Обвинувачений повідомив, що беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, що зазначене в угоді.

ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення. І вона при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. При цьому наполягає на укладенні угоди. Він повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі її затвердження.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила затвердити угоду.

Прокурор угоду підтримав, оскільки вона відповідає вимогам закону.

Потерпілі в кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до вимог статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з вимогами частини 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України з урахуванням положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, тому за цією ознакою підпадає під дію ч. 4 ст. 469 КПК України.

Відповідно до частини 7 статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Умови угоди не суперечать вимогам закону, дії ОСОБА_4 за статтею ч.5 ст.407 ККУкраїни кваліфіковано вірно, за ними можливе укладення угоди.

Судом встановлено, що угоду укладено у провадженні щодо тяжкого злочину. Санкція ч.5 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п"яти до десяти років.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства, який полягає у швидкому здійсненні правосуддя, призначенні особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінальних правопорушень.

Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Добровільність укладення угоди не викликає жодних сумнівів.

Виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань є цілком можливим.

Судом встановлено фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_4 , який, будучи допитаним в суді підтвердив фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, беззаперечно визнав свою вину та просив суворо не карати. Обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, які повністю відповідають встановленим під час досудового розслідування обставин вчинення діяння в частині часу, місця, мотивів тощо.

На підставі викладеного, всебічно дослідивши матеріали справи у сукупності з показами обвинуваченого, суд визнає ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 КК України за ознаками «самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).».

Щодо покарання.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення.

При обранні міри і виду покарання ОСОБА_4 суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

- дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який: раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, є учасником бойових дій;

- обставини, що пом`якшують покарання (стаття 66 КК України): з"явлення зі зінанням, щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання своєї винуватості,

- відсутність обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України);

- умови угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, відповідно до якої узгоджено застосування ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України та призначиння ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 роз"яснено положення ст. 26 КВК України та зобов`язання сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком законної сили і повідомити суд та Криворізьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону шляхом надання документа підтверджуючого сплату штрафу.

Згідно з частиною п`ятою статті 65 Кримінального кодексу України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З огляду на з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, вчинення кримінального правопорушення вперше, не настання тяжких наслідків від вчиненого, наявності міцних соціальних зв`язків, участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, статус учасника бойових дій; , позитивної характеристики за місцем служби та проживання, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість застосування статті 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч. 5 ст. 407 КК, а саме покарання у виді штрафу.

Статтею 54 КК України визначено альтернативне право суду за вироком за тяжкий злочин відносно особи, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, позбавити засуджену особу цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

За частиною 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Сторонами угоди про визнання винуватості не узгоджено застосування положень статті 54 КК України відносно ОСОБА_4 . З урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, наявності пом"якшуючих, та відсутності обтяжуючих покарання обставин, бажання ОСОБА_7 в подальшому виконувати свій військовий обов"язок та здійснювати захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, суд не вбачає підстав для самостійного застосування статті 54 КК України.

Суд вважає запропоновану угодою міру покарання такою, що відповідає вчиненому злочину та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень

Витрати на залучення експерта під час досудового розслідування відсутні. Цивільний позов відсутній. Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу також не надходило.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст.373, 469, 472, 475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0000203 від 22 вересня 2022 року, укладену між керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному провадженні, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 (п"яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили - не обирати.

Речові докази відсутні.

Матеріали кримінального провадження №0000203 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №210/4379/22, провадження №1-кп/210/216/23.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених частиною другою статті 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Вирок складено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1