Справа № 201/228/23
Провадження № 1кп/201/5/2023
УХВАЛА

про самовідвід

10 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000892 від 19.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

особа, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

законний представник ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до судового розгляду.

Захисник вважав за можливе призначити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до судового розгляду.

Законний представник особи, відносно якої заявлено клопотання, вважав за можливе призначити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до судового розгляду.

ОСОБА_5 поклався на розсуд суду.

Вирішуючи вказане клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 511 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже направлення до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру свідчить про закінчення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, мною, під час вирішення питання щодо призначення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до судового розгляду у нарадчій кімнаті встановлено, що я як слідчий суддя 10.08.2022 року розглядав клопотання органу досудового розслідування про надання дозволу на проведення тимчасового доступу до речей та документів у кримінальному провадженні № 0000892 від 19.07.2022 року (справа № 201/5386/22), а тому вважаю недопустимим розглядати клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру під час судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно Кодексу суддівської етики та пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Під час прийняття рішення про самовідвід, мною приймаються до уваги положення Кодексу суддівської етики та ст. 3 Європейського статуту судді, яка передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким, як неупереджений, а також положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, згідно яких, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення, а також дотримуючись рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001р. в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді у результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі « Мироненко і Мартиненко проти України»).

Як визначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України», наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії».

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Крім того, п. 2.5. «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006р., передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Тому, з метою запобігання можливим висновкам про те, що я, якимось чином, прямо чи побічно, зацікавлений у результатах розгляду справи, з метою усунення обставин, які можуть викликати сумніви у його об`єктивності та неупередженості, дотримуючись рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001р. в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді у результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, керуючись ст. 75 КПК України, вважаю за можливе заявити самовідвід.

Керуючись ст.ст. 8, 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, ст.ст. 75, 80-81, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Від участі у розгляді клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000892 від 19.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - заявити самовідвід.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру передати до канцелярії суду для автоматизованого розподілу відповідно до ч.3 ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1