Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/861/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000911 від 11 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 (вісім) років;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 (вісім) років.

Судом задоволено цивільний позов потерплого ОСОБА_9 та ухвалено стягнути на його користь з ОСОБА_7 143095,88 гривень матеріальної шкоди і 550000,00 гривень моральної шкоди.

Також судом вирішено питання щодо речового доказу і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 11 жовтня 2021 року приблизно о 14 годині 14 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Шкода Октавія» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Лісового в місті Києві зі сторони вулиці Кубанської України в напрямку до вулиці Мілютенка, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку № 13 по проспекту Лісовому, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 18.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, не зменшив швидкість і не зупинився, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину про нерегульованому пішохідному переходу.

В результаті порушення водієм ОСОБА_7 зазначених правил безпеки дорожнього руху потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої травми живота (розрив симфізу, перелом бокової маси крижі справа, розрив селезінки, який супроводжувався внутрішньочеревною кровотечею, крововиливи у брижу тонкої кишки), а також тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого передпліччя (рана, переломи середньої третини діафізів лівої променевої та ліктьової кісток (зі зміщенням уламків)), рани голови, множинних саден правого гомілково-ступневого суглобу, правої стопи.

Крім того, безпосередньо після вчинення означеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він здійснив наїзд на пішохода, в порушення вимог п. п. «а», «б», «г», «д», «е» п. 2.10 Правил дорожнього руху, не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди, не увімкнув аварійну сигналізацію, не встановив знак аварійної зупинки, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілому чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ поліції, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, та з місця події на своєму автомобілі зник, залишивши ОСОБА_9 на проїзній частині в небезпечному для життя та безпорадному стані, маючи при цьому змогу надати останньому допомогу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи, винуватості підзахисного ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, правової кваліфікації його дій та призначеного покарання, просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову, а саме зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 , до 53000,00 гривень.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що суд, задовольняючи цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 550000,00 гривень моральної шкоди, не навів у вироку належних мотивів такого рішення і чим указаний розмір доводиться, не врахував майнового стану обвинуваченого і даних про його особу, зокрема наявності на утриманні трьох малолітніх дітей.

Апелянт стверджує, що визначений судом першої інстанції розмір моральної компенсації є непомірним та не відповідає принципам розумності і справедливості, а тому підлягає зменшенню.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та у залишенні потерпілого в небезпеці за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються виходячи із визначених у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України правил.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України, що в апеляційній скарзі не заперечується також.

Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та остаточне за сукупністю кримінальних правопорушень відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 70 КК України, що апелянтом не оскаржується.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в частині визначення розміру моральної компенсації, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів враховує таке.

Згідно з ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір моральної компенсації для потерпілого ОСОБА_9 в сумі 550000,00 гривень в повній мірі відповідає принципам розумності, достатності, виваженості та справедливості з огляду на фізичні та моральні страждання, яких він зазнав внаслідок отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди численних тілесних ушкоджень, в тому числі закриту травму живота з розривом селезінки та лівого передпліччя з переломами зі зміщенням уламків, що призвели до неодноразового операційного втручання і тривалого лікування, тимчасово позбавили можливості самостійно виконувати елементарні повсякденні дії, у зв`язку із чим він потребував сторонньої допомоги, порушили нормальний, звичний та повноцінний спосіб життєдіяльності, призвели до погіршення стану здоров`я і потребують часу та значних зусиль для відновлення попереднього стану.

Всі ці дані знаходять своє об`єктивне відображення в матеріалах кримінального провадження, зокрема підтверджуються представленими потерпілим медичними документами, проведеною в справі судово-медичною експертизою (т. 1 а.п. 61-65, 66, т. 2 а.п. 107-114).

З огляду на викладене, приймаючи також до уваги характер та конкретні обставини кримінальних правопорушень, за яких ОСОБА_9 отримав означені тілесні ушкодження - внаслідок здійснення водієм ОСОБА_7 на нього наїзду на пішохідному переході і при цьому залишенні пішохода без допомоги та в небезпечному для життя стані, колегія суддів погоджується із визначеною судом першої інстанції сумою морального відшкодування для потерпілого.

Оцінюючи в сукупності всі наведені вище обставини, посилання захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на майновий стан ОСОБА_7 та наявність на утриманні трьох малолітніх дітей не є підставою для зменшення розміру моральної компенсації для потерпілого до 53000,00 гривень. Указана апелянтом сума морального відшкодування є явно та несправедливо заниженою виходячи із тих конкретних обставин та наслідків скоєних ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, про які зазначено вище.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4