Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №80000642 від 19 травня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцьк, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 30.09.2005 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 07.06.2006 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, у відповідності до ст.71 КК України частково приєднано покарання по вироку від 30.09.2005 року - до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- 19.11.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, у відповідності до ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання по вироку від 07.06.2006 року - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 02.04.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, ст.71, 72 КК України остаточно 2 роки 2 місяці обмеження волі;

- 04.07.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано покарання по вироку від 19.11.2009 року - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці, звільнений 01.10.2014 року по відбуттю строку покарання;

- 13.03.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.361, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 15.08.2019 року з Маневицької ВК по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судових товарознавчих та дактилоскопічної експертиз в сумі 3 260 (три тисячі двісті шістдесят) гривень 76 копійок.
Речові докази: газовий прімус з балоном червоного кольору, який поміщено до спец пакету №INZ 4032435 та ручний оприскувач жовтого кольору, який поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору та опечатано залишено за належністю ОСОБА_9 .
Сліди рук, які відкопійовано на дактилоплівку та поміщено до спецпакету № PSP 1178563, дактилокарту на ім`я ОСОБА_7 , яку поміщено до паперового конверту залишено при матеріалах кримінального провадження.
Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 24.05.2022 року скасовано.
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 , 28.11.2021 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження плівки на вікні тераси та розбиття скла віконної рами будинку, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав належні ОСОБА_10 речі, а саме: туристичний газовий примус червоного кольору, вартість якого згідно з висновком експерта №СЕ-19/103-22/6203-ТВ від 28.07.2022 року становить 1000 гривень, пневматичний оприскувач марки «Sambo» об`ємом 8 л, вартість якого згідно з висновком експерта №СЕ-19/103-22/6203-ТВ від 28.07.2022 року становить 275 гривень 37 копійок, мотокосу марки «Sparta» моделі «SBC-3800» вартість якої згідно з висновком експерта №СЕ-19/103-22/6203-ТВ від 28.07.2022 року становить 3316 гривень 95 копійок, акумуляторний дриль «Інтерскол» та валізу з інструментами по дереву, які матеріальної цінності не становлять, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 4592 гривні 32 копійки.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до житла, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України (а.с.57-58).
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій, апеляційна скарга подається у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості призначеного покарання.
Вказує на те, що судом першої інстанції під час призначення покарання не було враховано в повній мірі обставини, за яких був вчинений злочин, особу засудженого та обставини, що пом`якшують покрання, відсутність обставин, що обтяжують покрання, та інші обставини, які впливають на призначення покарання. Майнова шкода заподіяна потерпілому, відповідно до обвинувального акту, частково відшкодована, а ОСОБА_7 зобов`язувався найближчим часом відшкодувати усю суму в повному обсязі. Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні висловив свою думку щодо призначення покрання та просив ОСОБА_7 суворо не карати, обмежитись умовним терміном покрання, оскільки він є його сусідом по дачному будинку, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є грудною дитиною, тому він повинен й далі утримувати дітей та дружину.
Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, нижче нижчої межі, передбаченої ч.3 ст.185 КК України, та із застосуванням ст.75 КК України, встановивши йому іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України (а.с.61-62).

В судове засідання не з`явилися обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності обвинуваченого та потерпілого. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку захисникаобвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до житла та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом згідно із ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення.
Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Водночас, щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 при призначенні покарання положень ст.69 та ст.75 КК України є безпідставними та не обгрунтованими.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії тяжкого злочину.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
До обставин, які відповідно до вимог ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не вбачав.
Крім того судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікаря психіатра та за допомогою до нього не звертався, вину визнав повністю, частково відшкодував завдану шкоду, має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працює, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, за що відбував реальну міру покарання, належних висновків не зробив, знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства і про відсутність підстав для застосування щодо нього положень ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи положень ст.69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.
Часткове відшкодування заподіяної шкоди та позиція потерпілого у справі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК Українита ст.75 КК України, як цього просить захисник в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі, і були надані під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді