ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 938/582/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/158/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000321 від 06.05.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2021 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с Яблунів, Косівського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого в силу вимог ст.89 КК України; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання засудженому ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту фактичного затримання та подальшого безперервного тримання під вартою, з 18 год. 30 хв. 06 травня 2019 року.

До набрання вироком законної сили, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , обраний ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з утриманням у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Цивільний позов ОСОБА_9 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 500000 гривень 00 копійок (п`ятсот тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 57357 гривень 80 копійок (п`ятдесят сім тисяч триста п`ятдесят сім гривень вісімдесят копійок) та моральну шкоду в розмірі 500000 гривень 00 копійок (п`ятсот тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 83400 гривень 23 копійки (вісімдесят три тисячі чотириста гривень двадцять три копійки) та моральну шкоду в розмірі 500000 гривень 00 копійок (п`ятсот тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 29300 гривень 80 копійок (двадцять дев`ять тисяч триста гривень вісімдесят копійок) та моральну шкоду в розмірі 150000 гривень 00 копійок (сто п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_13 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 100000 гривень 00 копійок (сто тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 100000 гривень 00 копійок (сто тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_15 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 100000 гривень 00 копійок (сто тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_16 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_16 моральну шкоду в розмірі 100000 гривень 00 копійок (сто тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_17 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в розмірі 30000 гривень 00 копійок (тридцять тисяч гривень нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_18 по кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , Особа 1 солідарно на користь ОСОБА_18 моральну шкоду в розмірі 30000 гривень 00 копійок (тридцять тисяч гривень нуль копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 06.05.2019, приблизно о 10.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом - загальним вантажним бортовим автомобілем марки «ГАЗ-66», дублькабіна, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не пройшов періодичний обов`язковий технічний контроль та призначений для перевезення чотирьох пасажирів виключно у кабіні, попередньо розмістивши в автомобілі 23 пасажира: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , з яких семеро у кабіні автомобіля, а інших шістнадцять на кузові автомобіля, та тягнучи приєднаний до автомобіля одноосний причіп, без реєстрації в уповноваженому органі МВС, експлуатація якого заборонена у зв`язку із невідповідністю стану шин причепа, зумовлена встановленням на одну вісь шин різних розмірів, конструкцій, а також різних моделей різних протекторів, на якому знаходилися два рафта з пасажирами поверху: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , рухався ділянкою автодороги із щебневою проїзною частиною в напрямку від території «Човникової станції», що розташована в присілку Довгі Толоки села Бистрець, Верховинського району, Івано-Франківської області до села Бистрець, та на її підйомі з поворотом у праву сторону, проявив неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справився з керуванням автомобіля, автомобіль почав рух назад та перекинувся з берега у русло ріки Чорний Черемош, що протікає ліворуч від цієї ділянки дороги.

При цьому, ОСОБА_7 зазначеними діями порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п.1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);

п.1.10 (в частині терміну дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан);

п.п.«б,д» п.2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху);

п.п. «а» п.2.9 (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції);

п.10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху);

п.12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним);

п.21.1(Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення).

У зв`язку із порушенням правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 під час керування транспортним засобом, відбулася дорожньо-транспортна пригода, що полягала у перекиданні транспортного засобу марки «ГАЗ-66», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в русло ріки Чорний Черемош, що у свою чергу спричинила: настання смерті потерпілого ОСОБА_19 від механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді; настання смерті потерпілої ОСОБА_20 від механічної асфіксії через перекриття дихальних шляхів стороннім тілом (блювотними масами); настання смерті потерпілої ОСОБА_21 від механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді. Крім цього, потерпілій ОСОБА_13 заподіяно закриті переломи кісток таза (обох гілок лонної кістки зліва зі зміщенням відламків, крижової кістки зліва), які ускладнилися розвитком травматичного шоку І-ІІ ступеня і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Крім цього, потерпілому ОСОБА_16 заподіяно закриту травму органів грудної клітки із переломами 4,5,6,7-го ребер зліва, забоєм лівої легені, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Крім цього, потерпілій ОСОБА_12 заподіяно закриті переломи кісток тазу (обох лонних кісток) та перелом крижової кістки, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Крім цього, потерпілій ОСОБА_14 заподіяно закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням відламків, що відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Крім цього, потерпілому ОСОБА_15 заподіяно закриту травму грудної клітки та її органів із переломами 9,10-го ребер справа, із забоєм нижніх долей обох легень, двобічним ексудативним плевритом і правобічним пневматораксом, закритий перелом поперечних відростків 2,3-го поперекових хребців, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.286 КК України.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити йому справедливе покарання через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Вказані вимоги мотивує тим, що слідчим досудове розслідування проведено із порушеннями, оскільки на його неодноразові прохання не було проведено відтворення аварії, а також не досліджено місце ДТП.

Зазначає, що ним порушено вимоги щодо кількості пасажирів через керівництво, що збільшило кількість осіб для сплаву по річці, але ним не було порушено вимоги щодо навантаженості, а причиною аварії був прогнивший відбійник.

Також не погоджується із висновками суду щодо його перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки після ДТП у нього підвищився тиск, тому він приймав серцево-судинні препарати на спиртовій основі.

Вважає, що судом не враховано його дії після аварії, адже він врятував 10 осіб у крижаній воді, при цьому сам отримав травми і захворів, але йому відмовили у госпіталізації, а одразу доставили у відділ поліції.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій останнього, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувавши ст.69 КК України.

Свої доводи мотивує тим, що призначене покарання є занадто суворим, належно необґрунтованим судом і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, обвинувачений визнав свою вину, лише не погоджувався, що він перебував у стані сп`яніння під час вчинення правопорушення, але він щиро жаліє про скоєне, позитивно характеризується та проживає із престарілою матір`ю.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, що просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, пояснення обвинуваченого, що підтримав апеляційну скаргу захисника і просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не перевіряються.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не мотивував свого рішення про призначення покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до максимального передбаченого санкцією статті обвинувачення та не навів жодних мотивів з яких вважав, що менш суворе покарання буде недостатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, відсутність, обставин, що пом`якшують покарання, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З таким висновком суду першої інстанції про необхідність відбування ОСОБА_7 покарання реально погоджується й колегія суддів, однак вважає, що місцевим судом не наведено аргументів, які свідчили б про відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимий, проживає із матір`ю похилого віку, має постійне місце проживання, відсутність негативних характеристик, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Так, апеляційним судом враховується часткове визнання обвинуваченим вини, надання допомоги потерпілим безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, як окремі обставини, що пом`якшують покарання, оскільки, виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 66 КК, вони є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, враховуючи наявність вищенаведених пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає за можливе змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання та визначити йому покарання з ізоляцією від суспільства в межах санкції ч.3 ст.286 КК України, з позбавленням спеціального права.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , тому вирок суду у відповідності до ст.408 КПК України підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Щодо доводів апелянта, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, то такі не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Приписами ст.91 КПК установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК). Висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон, з огляду на положення ст.242 КПК, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із проведенням експертного дослідження.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень стст.84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків.

Таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 01.12.2021 року за результатами розгляду справи №672/1402/17.

Так, огляд ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння був проведений у встановленому законодавством порядку, у нього були відібрані біологічні зразки крові, які належним чином упаковані, надіслані, на підставі них проведено лабораторні дослідження, тому немає підстав для визнання результатів токсикологічного дослідження №679 від 25.05.2019 року недійсними.

Крім того допитаний в суді першої інстанції лікар пояснив, що висновок про перебування ОСОБА_7 в стані сп`яніння він зробив по його зовнішніх ознаках, а саме по зовнішньому вигляду, запаху алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, вираженому тремтінню пальців рук, неможливістю виконати запропоновані ним тести.

Також допитаний в суді потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що ввечері, напередодні подій, він бачив, як ОСОБА_7 вживав алкогольні напої та при спілкуванні із ОСОБА_7 чув від нього запах алкоголю із ротової порожнини.

До того ж в ході перегляду відеозапису з камер відеоспостереження відпочинкового комплексу «Човникова станція» місцевим судом встановлено, що о 20:04 год. 05.05.2019 ОСОБА_7 разом з частиною відпочиваючих вживав рідину білого кольору, яку йому наливали у стакан невеликих розмірів. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_7 визнав, що це був алкогольний напій, який він вживав у невеликих дозах на запрошення відпочиваючих.

Тому за результатами оцінки всієї сукупності доказів судом встановлено факт перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, чим частково задовольнити апеляційні скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді