Номер провадження: 11-кп/813/1005/22
Справа № 521/5666/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні, в режимі відеоконференції, скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 19.01.2022 у кримінальному провадженні №0007635 від 12.12.2015 відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 год. громадських робіт;
- за ч. 2 ст. 121 КК України - у виді 8 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 74, 49 КК України, звільнено ОСОБА_8 , від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України.
До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у період з 12.12.2015 по 14.12.2015 та строк з дати фактичного взяття обвинуваченого під варту до набрання вироком законної сили.
З урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. від 26.11.2015), строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 визначено обчислювати з розрахунку: один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі своєї знайомої ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , в проміжок часу з 7 по 10.12.2015, більш точний час не встановлено, в ході сварки зі ОСОБА_12 , виниклої на ґрунті раптово неприязних відносин, діючи умисно, наніс ОСОБА_12 удар кулаком в область лівого ока, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця верхньої та нижньої повік лівого ока, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
В подальшому, продовжуючи перебувати у зазначеній квартирі, вживаючи спиртні напої та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 11.12.2015, в період часу з 14 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв., ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи не меті спричинення шкоди здоров`ю потерпілої, використовуючи невстановлений під час досудового та судового слідства тупий травмуючий предмет, з чітким ребром, що наближається до прямолінійного, наніс удар в життево-важливий орган голову, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забійної рани тім`яної ділянки зліва, крововиливу у м`які тканини тім`яної ділянки зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку над лівими лобовою і тім`яною частками та в ділянці передньої черепної ямки справа та зліва, крововиливів під м`які мозкові оболонки на випуклій поверхні лівих тім`яної та потиличної часток і нижній поверхні правих лобової та скроневої часток, забою - розмічення нижньої поверхні правої та лівої лобових часток і нижньої поверхні лівої скроневої частки з контузійними крововиливами, які являються небезпечними для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала смерть потерпілої.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із оскаржуваним вироком захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду з огляду на такі обставини:
- під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово наголошував на тому, що не мав умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень. На відсутність такого умислу вказує і поведінка обвинуваченого, який після того, як побачив у потерпілої кров перемотав їх голову та зупинив кров, знаходився поряд із потерпілою та надавав їх медичну допомогу;
- судом не було дотримано вимог ст. 91 КПК України при оцінці обставин, які пливають на ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, було передчасно прийнято рішення про винуватість обвинуваченого саме в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень.
За таких обставин, захисник ОСОБА_11 просить змінити вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 19.01.2022 та перекваліфікувати дії ОСОБА_13 з ч. 2 ст. 121 на ч.1 ст. 119 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнити від відбування покарання з випробування з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 також звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що під час побутової сварки з потерпілою, він, не втримавшись на ногах, впав разом із потерпілою на підлогу, на якій знаходився побитий посуд. Під час його падіння потерпіла отримала ушкодження голови від посуду, він допоміг їй підвестися та надав допомогу, після чого вони ще сиділи разом за столом та випивали, після чого пішли спати. Обвинувачений зауважує, що не розумів всю серйозність ситуації, наслідок у виді смерті потерпілої не міг передбачити, вину свою визнає, однак у вчиненні необережного злочину та просить змінити оскаржуваний вирок та перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 119 КК України.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити оскаржуваний вирок без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції. Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає. Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюютькожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, як вбачається із оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_8 винним себе визнав частково та пояснив, що о 10 годині ранку він йшов на ринок на роботу, по дорозі зустрів ОСОБА_12 , яка повідомила, що їй погано та попросила купити їй вина. Він купив їй вина, після чого вони домовились про зустріч. По дорозі він ще купив вина для ОСОБА_12 та собі «шкалик» горілки. Близько 00:00 годин вони обидва пішли до нього додому. Вранці наступного дня, тобто 10.12.2015, вони пішли на базар, щоб ОСОБА_12 забрала зарплату, після чого вона запросила його до себе додому. По дорозі вони зайшли на ринок за спиртними напоями та взяли дві пляшки горілки. Прийшовши додому та закінчивши вживати спиртні напої, які вони купили, вони разом пішли до магазину «Сільпо» взяти ще спиртного та вигуляти собаку. Повернувшись, вони продовжили вживати алкоголь, потім між ними почалась суперечка, в ході якої ОСОБА_12 схопила його та держала, а він просив її його відпустити.
В той день потерпіла неодноразово ображала його нецензурною лайкою, спочатку просила його покинути її квартиру, а потім просила залишитись, і так відбувалось багато разів. Оскільки ОСОБА_12 продовжувала його утримувати, він вдарив її один раз кулаком в око. Після того, як він її вдарив, потерпіла не падала та продовжувала його тримати. Коли вони вставали зі стільців, ОСОБА_12 продовжувала його тримати, в наслідок чого потерпіла впала на підлогу, а він впав на неї зверху. В процесі того як вони вставали, вони зачепили стіл з якого частково попадав посуд. Коли він піднявся з підлоги, то побачив уламки від розбитого посуду та кров потерпілої, яка розбила голову тому що впала на скло від розбитого посуду. На столі залишилась пляшка горілки, він взяв цю пляшку та вилив її на голову потерпілій, після чого пішов у ванну кімнату за рушником, і випадково розбив скло. Він запитав ОСОБА_12 , як вона себе почуває, на що остання відповіла, що почуває себе нормально, він перемотав їй голову, зупинив кров та пішов до магазину купити їй горілки та шматок торту на її прохання. Повернувшись приблизно через півгодини, він побачив, що потерпіла дивилась телевізор, рушника в неї на голові вже не було. Вони продовжили вживати спиртні напої, після чого пішли спати. Коли він прокинувся близько 7 години ранку, то побачив, що ОСОБА_12 лежить поруч та дихає, після чого він продовжив спати далі. Прокинувшись знову близько 12 години, побачив що ОСОБА_12 далі продовжує спати та дихає. Він піднявся, нагодував собаку та знову ліг спати. Близько 17 години вечора, він прокинувся та виявив, що потерпіла не дихає. Спробував зробити їй штучне дихання та пішов за допомогою до сусідів. Коли спустився до квартири ОСОБА_12 разом з сусідами, вони намагались привезти її до тями, але в них не вийшло і вони викликали швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога лікарі зафіксували смерть потерпілої та викликали поліцію.
На запитання учасників судового засідання, обвинувачений повідомив, що коли вони лягали спати, потерпіла була без одягу. На її тілі він бачив багато синців, звідки вони в неї він не цікавився. Коли вони лягали спати, вхідні двері були зачинені. Під час вживання спиртних напоїв інших осіб в квартирі не було. В той день та до наступного ранку ніхто сторонній не міг нанести потерпілій удари, так як вони майже весь час були разом. Він вважає, що набряк мозку не міг виникнути в результаті його удару в око, на його думку травму голови вона отримала від удару об салатницю коли впала на підлогу. Він розумів, що відбувається, надавав звіт своїм діям, хоча перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, не дивлячись на часткове невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини у вчиненні злочину, передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, суд 1-ої інстанції, обґрунтовуючи доведеність вини останнього, послався на досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, а саме на:

- показання потерпілого ОСОБА_14 , відповідно до яких відносно обставин кримінального провадження йому нічого не відомо, з обвинуваченим він не знайомий;
- показання свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких 09.12.2015, близько 20 годин, перебуваючи разом зі своїм знайомим вдома у своєї доньки в кв. АДРЕСА_3 , у сусідів через стінку в кв. АДРЕСА_4 почула скандал: лайку, шум, почула як пересувались меблі та бився скляний посуд. Близько 03 години шум припинився, а наступного дня донька зателефонувала та повідомила, що в сусідів в квартирі відбулось вбивство;
- показання свідка ОСОБА_16 відповідно до яких 11.12.2015 її сусідки з кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_17 та №16 ОСОБА_18 повідомили, що викликали швидку допомогу, у зв`язку з тим, що їх сусідці ОСОБА_19 стало погано;
- протокол огляду місця події від 11.12.2015 з доданою фототаблицею, за адресою: АДРЕСА_2 , де в присутності понятих була оглянута квартира та вилучені речі відповідно до переліку;
- протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 12.12.2015, в якому в присутності понятих судово-медичним експертом були зафіксовані тілесні ушкодження ( т.1, а.п. 79-81);
- протокол медичного огляду ОСОБА_8 для встановлення факту вживання псих активної речовину та стану сп`яніння від 12.12.2015, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння ( т.1, а.п.91);
- висновки судово-медичного експерта імунолога №44 від 18.01.2016, №4 від 22.01.2016; №28 від 29.01.2016, якими встановлено групову приналежність крові потерпілої ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 , та встановлена наявність крові на об`єктах дослідження шпалерах, тканині, марлевому тампоні зі змивом рук ОСОБА_8 ;
- висновок судово-медичного експерта за результатами огляду ОСОБА_8 №110/18-д від 20.01.2016, відповідно до якого ушкодження, які були на тілі ОСОБА_8 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а конкретні обставини, при яких він міг отримати тілесні ушкодження у постанові про призначення судово-медичної експертизи не були вказані, тому дати відповідь на питання чи могли тілесні ушкодження бути спричинені йому при викладених обставинах неможливо;
- висновок судово-медичного експерта за фактом смерті ОСОБА_12 №14-3957/15 від 21.01.2016, в якому зазначені час смерті потерпілої та тілесні ушкодження. Смерть потерпілої знаходиться у прямому причинному зв`язку із виявленою у неї закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під тверду та м`які оболонки головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 є набряк головного мозку.
- акт судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 №3957 від 21.01.2016, в якому зазначені час смерті потерпілої та тілесні ушкодження. Окрім того, зазначено, що смерть потерпілої знаходиться у прямому причинному зв`язку із виявленою у неї закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під тверду та м`які оболонки головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 є набряк головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_12 етиловий спирт не виявлений.
- акт судово-медичного токсикологічного дослідження крові ОСОБА_12 №6377/3957 від 15.12.2015, відповідно до якого при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_12 етиловий спирт не виявлений (а.п. 123);
- акт судово-медичного криміналістичного дослідження трупа ОСОБА_12 №737, відповідно до якого на дослідженому клапті шкіри тім`яної ділянки зліва виявлена забита рана, утворена тупим травмуючим предметом з чітким ребром, що наближається до прямолінійного ( т.1, а.п. 128).
- висновок судово-медичного експерта №140-3957/15 від 09.03.2016 за фактом смерті ОСОБА_12 , відповідно до якого з огляду на характер і локалізацію ушкоджень на голові потерпілої, характер і локалізацію ушкоджень тканини головного мозку, дані медико-криміналістичних досліджень, та приймаючи до уваги дані слідчого експерименту можливість заподіяння комплексу закритої черепно-мозкової травми по механізму, на який вказує підозрюваний, а саме в ході сумісного падіння потерпілої та підозрюваного на підлогу кухні, зокрема і від удару головою ОСОБА_12 об тупий предмет з чітким ребром є вкрай малоймовірною.
- протокол слідчого експерименту від 23.02.2016 з участю ОСОБА_8 з додатками, відповідно до якого було перевірено розташування підозрюваного та гр. ОСОБА_12 під час сварки, їх дії, характер ударів, які наносив підозрюваний, механізм їх нанесення шляхом відтворення дій та обстановки;
- іншими доказами дослідженими судом 1-оїінстанції.
За результатами безпосереднього дослідження та оцінки вищезазначених доказів на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність достатності та взаємопов`язаності, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в ході судового розгляду та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 07.02.2003, з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту, щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України (вбивство, вчинене через необережність) з огляду на наступні обставини.
Розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно ретельно проаналізувати не лише об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю), щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).
Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій, і непрямій формі.

Перевіряючи доводи сторони захисту відносно того, що у діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_8 не мав умислу на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Як вбачається зі змісту показань обвинуваченого, він наніс потерпілій удар кулаком в око, однак на його думку набряк мозку не міг виникнути в результаті удару, а травму голови потерпіла отримала від удару об салатницю, коли впала на підлогу (т.2. а.п. 38).
Разом з тим, зазначені вище твердження обвинуваченого спростовуються додатковим висновком судового експерта № 140-3957/15, якій був складений за результатами його участі у слідчому експерименті.
Так, судовий експерт прийшов до висновку про те, що враховуючи характер і локалізацію ушкодження на голові потерпілої, характер і локалізацію ушкоджень тканини головного мозку, дані медико-криміналістичних досліджень (акт №737 від 14.12.15 -25.12.15., акт №101 від 01.03.16 - 02.03.16), а також приймаючи до уваги дані слідчого експерименту від 23.02.2016 (продемонстрований підозрюваним механізм падіння потерпілої практично виключає можливість отримання важкої черепно-мозкової травми за умов, на які вказує підозрюваний), слід дійти до висновку, що можливість заподіяння комплексу закритої черепно-мозкової травми по механізму, на який вказує ОСОБА_8 , а саме в ході сумісного падіння потерпілої та підозрюваного на підлогу кухні, зокрема і від удару головою ОСОБА_12 об тупий предмет з чітким ребром, представляється вкрай малоймовірною.
Зі змісту зазначеного вище висновку експерта, який був досліджений судом 1-ої інстанції вбачається, що смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленою у неї закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під тверду та м`які оболонки головного мозку, забиття-розміжчення головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 явився набряк головного мозку.
Виразність трупних явищ, виявлених при дослідженні трупа 12.12.2015 приблизно о 07 год. 30 хв., дозволяє зробити висновок, що смерть ОСОБА_12 могла наступити 12-16 годин тому від моменту дослідження трупа, тобто 11.12.2015 в проміжку часу близько 15 год. 30 хв. 19 год. 30 хв. Комплекс закритої черепно-мозкової травми (окрім синця верхньої та нижньої повік лівого ока) у ОСОБА_12 , з урахуванням його морфологічних особливостей, а також даних судово-гістологічного дослідження, заподіяні прижиттєво, за короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами (до десятків хвилин), до моменту настання смерті.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, судом був допитаний судовий експерт ОСОБА_20 , який підтвердив зміст зазначених експертних висновків та надав розгорнуті пояснення на запитання учасників судового розгляду. Додатково експерт обґрунтував висновки про те, що падіння на скляну посуду не могло утворити тілесного ушкодження, що призвело до травми голови. Тілесні ушкодження, що спричини смерть, могли утворитись у наслідок обставин, що зазначені в слідчому експерименті вкрай малоймовірно. Крім того, оскільки посуд не має чіткого ребра, тілесне існуюче ушкодження голови є неможливими.
Посилання сторони захисту відносно того, що після падіння потерпілої обвинувачений надав їй допомогу, що свідчить про відсутність умислу на вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки вказані твердження не виключають факт нанесення обвинуваченим їй тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілої..
Так, суд 1-ої інстанції зазначив, з чим погоджується і апеляційний суд, що із аналізу фактичних обставини справи, показань експерта, досліджених висновків експертиз, та інших матеріалів кримінального провадження виключається кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки природа його діянь (насильство) та їх спрямованість не дають підстав вважати, що він діяв необережно стосовно самого діяння.
У постанові Першої судової палати ККС ВС від 11.05.2021 у справі №711/2233/18 зазначено, що у випадках, коли винний діє із невизначеним умислом (прямим або непрямим), він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.
За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції відносно того, що аналіз доказів у їх сукупності, дані про локалізацію тілесних ушкоджень, які були нанесені у життєво важливий орган тупим предметом, наявність мотиву, зокрема раптово виниклих неприязних відносин внаслідок конфлікту, свідчить про те, що обвинувачений, при заподіянні тяжких тілесних ушкоджень діяв з прямим умислом.
Зазначена позиція відповідає сталій практиці суду касаційної інстанції (постанови Верховного Суду, ухвалені у справах №688/2816/16-к (провадження № 51-649км18), №369/12575/17 (провадження №51-1742 км 18), справа №752/18406/16-к (провадження № 51-10309км18), справа №369/12575/17, №753/14578/18, постанови Верховного Суду України, ухвалені у справах №5-8кс13, №5-4кс15, №5-25кс15), в яких зазначено, що розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України, здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні судом 1-ої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 К України вчинене і обвинувачений є винним у його вчинені.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд 1-ої інстанції на виконання вимог ст.ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, та його підвищену суспільну небезпеку, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , якій в силу ст. 89 КК України вважається таким, що немає судимості, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_8 було призначене покарання, наближене до мінімальної межі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому менш суворо покарання, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, тому оскаржуваний вирок необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 19.01.2022, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання її копії.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4