Ухвала

розгляд заяви про самовідвід судді

27.03.2023 року суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 в ході чергового вирішення питань, передбачених статями 75 76 КПК України у судовій справі 465/3562/16-к (судові провадження №1-кп/465/1065/22 та №1-кп/465/881/23) за матеріалами обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001253 від 21 квітня 2016 щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні разом з угодою про примирення від 03 червня 2016 року поступили до Франківського районного суду м. Львова 10.06. 2016 року від заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 молодшого радника юстиції ОСОБА_4 та передані для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України 10 червня 2016 року.

Відповідно до ухвали від 13 червня 2016 року, підготовче судове засідання призначено на 22 червня 2016 року, яке неодноразово переносилося із за неявки обвинуваченого та невиконання органами поліції ухвал суду про його привід.

Згідно з ухвалою підготовчого судового засідання від 04 квітня 2022 року, обвинувальний акт з додатками повернуто прокурору. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, яку апеляційний суд задоволив та скерував справу для призначення нового розгляду у суді першої інстанції у тому ж складі суду. Підстави повернення викладені у постанові апеляційного суду.

До суду першої інстанції справа поступила 22 червня 2022 року та цього ж дня відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 червня 2022 року, передана судді ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу та Звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2016 року, автоматизований розподіл судової справи між суддями від 10.06.2016 року, розпочато об 15 год. 51хв. Справу розподілено судді ОСОБА_1 .

Разом з тим, розподіл судової справи відбувся із порушенням порядку визначення судді для її розгляду.

Так, від участі в розподілі виключені судді: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з приміткою « відсутня спеціалізація», що не відповідало дійсності та частково не відповідало табелю робочого часу за вказаний день. Отже встановлено, що розподіл справи відбувся через несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова у спосіб виключення частини суддів від участі в розподілі, тобто з порушенням порядку і правил, визначених ч. 3 ст. 35 КПК України.

Дана обставина відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, є обставиною, що виключає участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Відтак, з огляду на пряму вимогу Закону, щодо виключення участі судді у кримінальному провадженні з підстав, передбачених п.5.ч.1.ст. 75 КПК України, ухвалою від 27. 06.2022 року задоволено самовідвід судді ОСОБА_1 від розгляду вказаної судової справи. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

На підставі вказаної ухвали відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи та відповідно до Звіту та Протоколу про повторний автоматизований розподіл судової справи від 28 червня 2022 року, справу до розгляду передано судді ОСОБА_9 .

Не зважаючи на те, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, набрала законної сили з часу її прийняття та виконана, прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 , покликаючись на положення окремих норм процесуального закону, котрі, як на його думку, надали йому право дати оцінку ухвалі рішенню суду, що стосувалася виключно підстав самовідводу судді та не містила процесуальних рішень в розумінні статей 370, 392 КПК України і була прийнята з дотриманням вимог статей 75,80,81,371 вказаного закону, 01 липня 2022 року подав апеляційну скаргу де просив скасувати ухвалу.

Безпідставність та нелогічність апеляційної скарги на судове рішення - ухвалу яка в силу вимог ст.. 392 КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, мотивовані в ухвалі судді від 31 жовтня 2022 року (ас. 186 -190).

Відповідно до ухвал апеляційного суду від 12 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, а від 05 серпня 2022 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду апеляційну скаргу прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню.

В ухвалі апеляційного суду відсутня будь яка мотивація для відкриття провадження, а тим більше проведення підготовчого судового засідання з розгляду апеляційної скарги на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, що вказує на невиправдану упередженість апеляційного суду до рішення суду першої інстанції.

Згідно з ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 08.09.2022 року, апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України в суді першої інстанції в тому ж складі суду.

Отже, апеляційний суд скасував ухвалу про самовідвід, але призначив новий судовий розгляд кримінального провадження. Як для судді, в даному випадку для мене, є незрозумілим в ухвалі саме поняття нового судового розгляду, адже розгляд було призначено ухвалою, яка не скасована.

14.10. 2022 року, матеріали судової справи з апеляційного суду поступили до Франківського районного суду м. Львова та відповідно до Протоколу і Звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 14 жовтня 2022 року, передано судді ОСОБА_1 ..

Як зазначено у Протоколі, - підстава передачі : відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 09.09. 2022 року.

Проте, така обставина не відповідала дійсності, оскільки раніше уже було визначено суддю ОСОБА_9 відповідно до протоколу від 28.06. 2022 року у судовому провадженні № 1 кп/ 465/1065/22 (ас.163).

Відтак, через несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова, розподіл справи відбувся з порушенням порядку і правил, визначених ч. 3 ст. 35 КПК України та призвів до парадоксального результату, - у вказаному судовому провадженні призначено два судді, а саме 28.06.2022 року суддю ОСОБА_9 та 14.10. 2022 року суддю ОСОБА_1 .

Проте, як суддя, за результатами вивчення питань, передбачених статтями 75 76 КПК України, щодо наявності чи відсутності обставин, що виключали участь судді в кримінальному провадженні та недопустимості повторної участі в кримінальному провадженні в якому судова справа, відповідно до Протоколу та Звіту від 14.10.2022 року, була передана на розгляд, прийшов до висновку про наявність підстав для заяви про самовідвід.

Підставами для заяви про самовідвід були та залишаються актуальними обставини, передбачені п. 4 та п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто як це зазначалося в ухвалі від 27.06.2022 року.

Крім того, згідно ухвали апеляційного суду було незрозумілим, що призначено до нового судового розгляду раніше визначеним складом суду, - чи судова справа, чи заява про самовідвід.

Якщо судова справа, то діючий КПК України (ст.. 416) визначає особливості нового розгляду судом першої інстанції, відповідно до якої, новий судовий розгляд відбувається іншим складом суду, а якщо заяви про самовідвід, то мотивувальна частина ухвали суперечить резолютивній, а крім того така заява розглянута.

З огляду на викладене, мною, суддею ОСОБА_1 , повторно заявлено самовідвід від розгляду судової справи № 465/3562/16 к та відповідно до ухвали від 31 жовтня 2022 року самовідвід задоволено. Підстави такого рішення викладені в ухвалі ( ас. 186 -190).

Дана ухвала стала підставою для повторного автоматизованого розподілу та відповідно до Протоколу і Звіту про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями від 01.11.2022 року, справу передано судді ОСОБА_11 ..

Як зазначено у Протоколі, - підставою проведення автоматизованого розподілу судової справи є : відвід (самовідвід) (ухвала про відвід (самовідвід). Суддя ОСОБА_1 вилучений.

10.11.2022 року суддя ОСОБА_11 заявив самовідвід який мотивував наявністю в матеріалах судової справи нерозглянутої заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 ( ас. 192).

Разом з тим, такі підстави були помилковими, оскільки вказана заява була вирішена ухвалою судді ОСОБА_1 від 31.10.2022 року. Ухвала набрала законної сили та була виконана шляхом повторного розподілу судової справи, у порядку, як зазначено вище (ас.191).

Заява про самовідвід судді ОСОБА_11 зареєстрована як окреме судове провадження за № 1-кс/465/1983/22 та відповідно до Протоколу і Звіту від 11.11.2022 року, передана на розгляд судді ОСОБА_9 , яка своєю ухвалою від 31 січня 2023 року, тобто через два і пів місяця з часу передачі заяви, задовольнила таку, мотивуючи тим, що першочергово має бути розглянута заява судді ОСОБА_1 ( ас. 195 196). У той же час, в матеріалах справи наявний Протокол автоматизованого розподілу судової справи судді ОСОБА_9 за яким рішення, в порядку, передбаченому статями 75 76, ч. 1 ст. 314 КПК України, не прийнято.

Відтак, не зважаючи на наявні в матеріалах судової справи рішення суддів, а саме ухвалу судді ОСОБА_1 від 31.10.2022 року про повторний розподіл справи та ухвалу судді ОСОБА_9 щодо необхідності попереднього розгляду заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід, судова справа № 465/3562/16-к 02 лютого 2023 року, не в автоматизованому режимі (ручному) передана судді ОСОБА_1 , як раніше визначеному складу суду. Підставою для передачі зазначено: «відповідно до ухвали від 31.01.2023 року», що не відповідало реальним обставинам (ас. 197).

Отже, в черговий раз працівниками апарату суду здійснено втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова при розподілі даної справи, розподіл відбувся з порушенням порядку і правил, визначених ч. 3 ст. 35 КПК України.

Не зважаючи на те, що справа була розподілена судді ОСОБА_1 (судове провадження № 1 кп/465/881/23), і, інформацію про це внесено до системи автоматизованого розподілу, справу судді передано не було.

Натомість, цього ж дня, тобто 02 лютого 2023 року об 12 год. 47 хв., а саме через 7 (сім) хвилин після розподілу справи судді ОСОБА_1 (судове провадження № 1 кп/465/881/23) ( 12 год. 40 хв.) проведено автоматизований розподіл заяви про самовідвід (судове провадження № 1-кс/465/207/23).

Як зазначено у Протоколі та Звіті про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 02.02.2023 року (судове провадження № 1-кс/465/207/23), учасник справи ОСОБА_1 (заявник), а суддя ОСОБА_1 виключений з числа суддів між якими проводився розподіл у зв`язку з тим, що слухав поєднану справу, яка виключає розгляд поточної (ЄУН 465/3562/16-к № провадження 1-кп/881/23), тобто номер провадження № 1 кп/465/881/23) що зареєстрований сім хвилин назад.

Парадоксальним є те, що працівники апарату суду здійснили реєстрацію та розподіл заяви про самовідвід, яка є невід`ємною частиною ухвали від 31 жовтня 2023 року, і , зареєстрували таку заяву 02 лютого 2023 року вх.. № 2204, тобто через три місяці після визнання заяви невід`ємною частиною ухвали, яка набрала законної сили та виконана.

Відповідно до Протоколу та Звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 02.02.2023 року (судове провадження № 1-кс/465/207/23), передано для розгляду судді ОСОБА_12 яка заявила самовідвід мотивуючи відсутністю заяви яку необхідно розглядати, тобто з підстав відсутності предмету судового розгляду.

Парадоксальним є також те, що суддя ОСОБА_1 не є заявником, оскільки в даній судовій справі має процесуальний статус судді, а не заявника. Суддя ОСОБА_1 у вказаній судовій справі жодного разу не звертався із заявами та не здійснював їх реєстрації через АСДС Франківського районного суду м. Львова, а відтак, дії працівників апарату суду, включаючи і керівника, яка несе персональну відповідальність за роботу АСДС Франківського районного суду м. Львова, є свавільними та характеризуються як втручання в роботу судді шляхом використання службового становища.

Апогеєм діяльності апарату Франківського районного суду м. Львова в частині здійснення автоматизованого розподілу судових справ між суддями через АСДС Франківського районного суду м. Львова, і, зокрема в даній судовій справі є те, що заява про самовідвід судді ОСОБА_13 передана на розгляд судді ОСОБА_1 , тобто судді, заяву якого мала би розглядати суддя ОСОБА_13 .

У даному випадку, правовий нігілізм працівників апарату Франківського районного суду м. Львова створює прецедент, який слід тлумачити як втручання в роботу суддів, навмисне невиконання ухвал суддів, які набрали законної сили, а їх дії в цілому такими, що підривають авторитет судової влади, оскільки перешкоджають процесуальному розгляду кримінального провадження.

Відтак, розглянувши зміст заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід від розгляду судової справи № 465/3562/16-к, як і заяви про самовідвід від 31.10.2023 року , проаналізувавши процесуальний порядок їх розгляду, враховуючи рекомендації апеляційного суду викладені в ухвалі від 09.09. 2022 року, вважаю, що такі заяви не можуть бути предметом розгляду іншим суддею виходячи з наступного.

Як убачається із змісту заяв, суддя самостійно визначив підстави для самовідводу покликаючись на відповідні процесуальні норми, а саме на пункти 4 і 5. ч. 1 ст. 75 КПК України, котрий дає чітке тлумачення: «слідчий суддя, суддя або присяжний не може

брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».

Відтак, на мою думку, як судді, сама заява про самовідвід уже є тим процесуальним документом рішенням судді, що дає підстави для повторного автоматизованого розподілу судової справи, адже іншому судді, в даному випадку, для об`єктивності прийдеться проводити перевірку роботи АСДС , зокрема в частині автоматизованого розподілу судового провадження у якому заявлено самовідвід.

За таких обставин вважаю, що інший суддя, як суддя суду першої інстанції, не може перевіряти рішення свого колеги про самовідвід, оскільки це суперечить статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Заява про самовідвід не є правом судді чи слідчого судді , як для інших учасників кримінального процесу, це обов`язок судді, слідчого судді, який визначений ч. 1 ст. 80 КПК України та є безальтернативним, а порушення якого у подальшому, тягне за собою скасування судового рішення.

Отже, суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок, передбачений ч.1 ст. 80 КПК України, - заявив самовідвід, вбачаючи для цього підстави. Відтак перевірка іншим суддею, чи правильно суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок судді, виходить за межі компетенції іншого судді, а здійснення такої перевірки іншим суддею є некоректною.

Вказаний висновок обґрунтовую тим, що діючий процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення

Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст.. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження, а також ст.. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону, приходжу до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) підлягає вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею) який (яка) дійшов висновку про наявність саме у нього (неї) таких підстав, і, це є логічним, оскільки суддя ОСОБА_1 уже заявив самовідвід, ця заява і є рішенням судді про можливість чи неможливість здійснювати судочинство у конкретній судовій справі, а його перевірка іншим суддею, суперечить загальним засадам рівності суддів. (ст.. 52 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Крім того, у випадку відмови іншим суддею у задоволенні самовідводу судді (слідчого судді) буде створено непередбачуваний прецедент.

Так, ч.4 ст. 81 КПК України передбачає порядок вирішення повторного відводу. Для прикладу, якщо суддя який розглядає самовідвід іншого судді «дійде висновку» про відсутність підстав для самовідводу, то суддя який заявив самовідвід має право повторно заявити самовідвід, або він не мотивував своєї заяви. В любому випадку при розгляді заяви про самовідвід судді (слідчого судді) іншим суддею, відбувається оцінка мотивів для обґрунтування підстав.

Слід також взяти до уваги, що у процесуальних положеннях національного судочинства, а саме: - цивільного, адміністративного, господарського дане питання національним законодавством врегульовано, і, вирішення питання самовідводу належить саме судді який заявляє самовідвід. Отже, кримінальний процес кореспондується з вказаними нормами, а тим більше з Бангалорськими принципами.

З огляду на викладене, вважаю, що самовідвід судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 у судовій справі №/465/3562/16 - к у судових провадженнях 1-кп/465/1065/22 та 1- кп/465/881/23 ( ас. 184, ас.197) за своїм змістом і суттю є процесуальним рішенням, передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України, а тому не може бути предметом перегляду з метою задовільнити чи відмовити у задоволенні заяви іншим суддею.

Зважаючи, що на законодавчому рівні вказане питання не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, приходжу до переконання, що заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 у судових провадженнях 1-кп/465/1065/22 та 1- кп/465/881/23 , судової справи №/465/3562/16 - к ( ас. 184, ас.197) підлягають задоволенню, а дана ухвала є підставою для здійснення повторного розподілу судової справи в якій заявлено самовідвід.

Беручи до уваги безпрецедентну практику керівника апарату Франківського районного суду м. Львова не виконувати судових рішень, що набрали законної сили, вважаю за обов`язок звернути увагу керівника апарату чи виконувача обов`язків керівника апарату суду, що заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 від розгляду судових проваджень 1-кп/465/1065/22 та 1- кп/465/881/23 у судовій справі №/465/3562/16 - к ( ас. 184, ас.197) розглянуті, а тому предмет, у вигляді заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 для реєстрації і розподілу в порядку ст.. 35 КПК України, відсутній.

Також наголошую керівнику апарату чи виконувачу обов`язків керівника апарату суду, що дана ухвала набрала законної сили і є судовим рішенням обов`язковим до виконання відповідно до положень статей 129, 129-1 Конституції України, ст.. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 533 КПК України.

Невиконання судового рішення службовою особою, у даному випадку керівником апарату суду, є кримінально караним діянням, передбаченим ч. 2 ст.382 КК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 80 - 82, 369 -372 КПК України, правовою позицією викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2019 року (провадження № 11-312 сап19), -

п о с т а н о в и в:

Заявлені суддю ОСОБА_1 самовідводи у судових провадженнях 1-кп/465/1065/22 та 1- кп/465/881/23 , судової справи №/465/3562/16 - к ( ас. 184, ас.197) з підстав порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення судді для розгляду справи шляхом умисного втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова працівника апарату суду через внесення ним в систему документообігу неправдивих відомостей, задоволити.

Матеріали судової справи № 465/3562/16 -к (судові провадження 1-кс/465/1065/23; 1-кп/465/881/20), передати до канцелярії суду для її реєстрації та здійснення повторного перерозподілу між суддями Франківського районного суду м. Львова в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.

Звернути увагу керівника апарату суду, що заявлені самовідводи розглянуто суддею, а тому предмет, у вигляді заяв про самовідвід судді ОСОБА_1 для реєстрації і розподілу в порядку ст.. 35 КПК України іншому судді, відсутній.

Ухвала набрала законної сили, апеляційному оскарженню не підлягає і є судовим рішенням обов`язковим до виконання відповідно з положеннями статей 129, 129-1 Конституції України, ст.. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 533 КПК України.

Суддя ОСОБА_14