ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 Справа №607/23498/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001549 від 02 листопада 2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кровинка Теребовлянського району Тернопільської області, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, працюючого без реєстрації та укладення трудового договору, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 , який діючи спільно за попередньою змовою із іншими двома особами, відносно яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, вирішили вчинити крадіжку чужого майна, з метою обернення його на свою користь і особистого збагачення за наступних обставин.

03 жовтня 2021 року, о 11 годині 53 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою із іншими двома особами, відносно яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , підійшли до огородженої території приватного вищого навчального закладу «Інституту економіки та підприємства».

Пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб на території вказаного вищого навчального закладу та поблизу нежитлової будівлі, що знаходиться на даній території, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою із двома особами, відносно яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізши через огорожу, проникли на вище вказану територію, після чого, піднявшись по пожежній драбині на другий поверх, через вікно проникли в приміщення нежитлової будівлі, звідки таємно викрали вживані радіатори опалення (батареї) кількістю 15 штук, загальною кількістю 58 секцій (ребер), вартістю 3117 гривень 50 копійок.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою із двома особами, відносно яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, покинули територію приватного вищого навчального закладу «Інституту економіки та підприємства», маючи реальну змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому приватному вищому навчальному закладу «Інституту економіки і підприємства» майнову шкоду на загальну суму 3117 гривень 50 копійок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням в інше приміщення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та погодився зі всіма обставинами, викладеними у обвинувальному акті, однак, у відповідності до положень ст.63 Конституції України, відмовився від надання суду показань. У вчиненому щиро розкаюється, негативно оцінює вчинене, обіцяє в подальшому злочинів не вчиняти, відшкодував потерпілому завданий збиток в повному обсязі.

Представник потерпілого ОСОБА_7 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував заподіяну шкоду, жодних претензій до останнього не має, просить суд суворо не карати ОСОБА_4 та не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним. При цьому, суд виходив з того, що згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх прав. В судовому засіданні, після допиту обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст обставин, які зазначені в обвинувальному акті, та які сторона обвинувачення вважає такими, при яких відбулося вчинення злочину.

Сумніви у добровільності позицій обвинуваченого у суду відсутні, наслідки неможливості оскаржити обставини, що були ним визнані в судовому засіданні, в апеляційному порядку - роз`яснені.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, є доведеною.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди, а також те, що обвинувачений є учасником бойових дій.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, а також за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та з урахуванням даних про його особу, наведених вище, суд вважає ефективним призначити покарання обвинуваченому за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст.53 КК України, у виді штрафу в дохід держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цією статтею, із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1