Справа № 487/1742/23
Провадження № 1-кс/487/890/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2023 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000571 від 29.03.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України - про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2023 року, прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000571 від 29.03.2023, звернулась до слідчого судді з клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно, яке було вилученр в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , а саме: телефон «Samsung Galaxy J6+» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що слідчими СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000571 від 29.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.03.2023 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення за фактом доставлення до ЛШМД м.Миколаєва ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тілесними ушкодженнями у вигляді ЗЧМт, СГМ, забою м`яких тканин голови, забою правого колінного суглобу, різаної рани правої кисті, які вона отримала при вчиненні невідомою особою опору їй, як працівнику поліції при виконанні своїх службових обов`язків, на території АЗС "Окко" за адресою вул. Г.Карпенко в м. Миколаєві.

29.03.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.342 КПК України та під час його особистого обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung Galaxy J6+» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Таким чином під час досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно з метою запобігання його приховуванню, пошкодженню, знищенню та відчуженню.

До судового засідання прокурор не з`явилась, надала заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, вимоги клопотання підтримала.

Одночасно надала для долучення до матеріалів клопотання копію Постанови слідчого від 29.03.2023 року про визнання майна, зазначеного у клопотанні речовим доказом у кримінальному провадженні.

Володілець майна та його захисник до суду не з`явились.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності сторін кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання і докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, слідчими СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000571 від 29.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України.

Із матеріалів клопотання вбачається, що 29.03.2023 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення за фактом доставлення до ЛШМД м.Миколаєва ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тілесними ушкодженнями у вигляді ЗЧМт, СГМ, забою м`яких тканин голови, забою правого колінного суглобу, різаної рани правої кисті, які вона отримала при вчиненні невідомою особою опору їй, як працівнику поліції при виконанні своїх службових обов`язків, на території АЗС "Окко" за адресою вул. Г.Карпенко в м. Миколаєві.

29.03.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.342 КПК України.

При затриманні, було проведено особистий обшук ОСОБА_4 , під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung Galaxy J6+» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Прокурор у клопотанні посилаючись на те, що мобільний телефон є речовим доказом у кримінальному провадженні, вважала за доцільне накласти на нього арешт, з метою недопущення його знищення, пошкодження або приховування.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Правовий порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження , як арешт майна визначено Главою17 КПК України.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За положеннями статті 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, та має застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом своїх переконань.

З урахуванням вищезазначених обставин та враховуючи об`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та обставин його події, обґрунтованого сумніву викликає доцільність та необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого під час затримання підозрюваного ОСОБА_4 , мобільного телефону, з огляду на те, що прокурором чітко не зазначено, які саме відості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що мають бути встановленні під час проведення досудового розслідування він містить.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором при розгляді клопотання, належним чином необґрунтовано підстави та мета застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна відповідно до положень статті 170 КПК України та сукупність вищезазначених обставин є підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні несеному до ЄРДР за №0000571 від 29.03.2023 про накладення арешту на вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J6+» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1