Справа № 385/947/22
У Х В А Л А

24.01.2023 Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайвороні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 07.06.2022 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

та його захисника ОСОБА_6 ,

встановив:

в провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальному провадження № 0000083 від 07.06.2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2023 було задоволено клопотання прокурора та оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_3 та надано дозвіл на його затримання з метою його приводу до Гайворонського районного суду Кіровоградської області для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшого розгляду кримінального провадження.

У клопотанні до суду про обрання запобіжного заходу прокурор просить обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, який відноситься до тяжких злочинів, судовий розгляд даного кримінального провадження здійснюється більше двох місяців, проте такий неможливо провести з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не з`являється в судові засідання, що унеможливлює проведення судового розгляду даного кримінального провадження у розумні строки. Крім того, зазначає, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила таке задовольнити. Крім того, зазначила, що в разі визнання судом обгрунтованим обрати обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави, то такий слід визначити в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 вказав на відсутність ризиків для обрання обвинуваченому запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, та на необґрунтованість клопотання прокурора.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_3 доводиться їй зятем, оскільки проживає з її донькою ОСОБА_8 , яка на даний час перебуває у стані вагітності. Повідомила, що 28.12.2022 у доньки погіршився стан здоров`я, з огляду на це ОСОБА_3 доставляв її до медичного закладу у м. Крижопіль Вінницької області, з огляду на це він не зміг з`явитися до суду в судове засідання, призначене на 29.12.2022.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора та матеріали судового провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

У справі "Нечипорук та Йонкало проти України" ЄСПЛ відзначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

При вирішенні доцільності обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України судом враховується ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існують на даний час, зокрема, які передбачені:

п.1 ч.1 ст. 177 КК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, так як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, та такий неодноразово не з`являвся за викликами суду в судове засідання;

п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні з метою спотворення ними дійсних обставин вчинення кримінального правопорушення та в подальшому уникнення ним покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення;

п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 офіційно непрацевлаштований, постійного джерела доходу не має, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, ураховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, аніж тримання під вартою.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення, яке на даний час не доведено доказами, які не були долучені до клопотання прокурора, суд зазначає про таке.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04, § 175).

Поряд з тим, ЄСПЛ в п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, вказав, що «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Відхиляючи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення, суд звертає увагу, що на цьому етапі при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходи у вигляді тримання під вартою суд не оцінює докази на предмет наявності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння, а лише встановлює, що обвинувачений міг вчинити відповідне кримінальне правопорушення.

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Доводи захисника стосовно того, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, та зазначені в клопотанні прокурора не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні знайшли своє об`єктивне підтвердження в повному обсязі під час розгляду клопотання прокурора в суді.

Зокрема, щодо покликань сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_3 зможе переховуватись від суду, суд зазначає таке.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 674/1202/19, від 27 лютого 2019 року у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Отже, у даній ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання ОСОБА_3 під вартою, проте зазначений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши строк тримання під вартою.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ураховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину проти власності, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Окрім зазначеного, суд також ураховує й те, що в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією Російської Федерації проти України, в ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

Отже, ураховуючи тяжкість можливого покарання, у сукупності із іншими обставинами, суд дійшов висновку щодо наявності такого ризику можливого переховування від суду.

Що стосується позиції сторони захисту про відсутність доказів, які б обґрунтовували наявність інших ризиків, зокрема ризику впливу обвинуваченого на свідків, то суд зазначає наступне.

При оцінці існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України ), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками й тому заборона спілкуватися з певними особами, як наслідок можливості ймовірного впливу на них, це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

За таких обставин, враховуючи викладені в клопотанні прокурора обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доведеним те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявний ризик незаконного впливу обвинуваченого на таких осіб. Доводи сторони захисту вказаних висновків не спростовують.

Інших доказів того, що підстави та ризики, якими обґрунтовувалось обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, стороною захисту суду не надано.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми Кримінального процесуального кодексу України, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , суд враховує: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину (ст. 12 КК України), його вік, стан здоров`я, його майновий стан (непрацевлаштований), особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, вчинених в умовах воєнного стану. Ураховуючи справжні інтереси суспільства у відношенні суспільної небезпеки та конкретні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що в сукупності є всі підстави вважати, що застосування до обвинуваченого більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Отже, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сприятиме забезпеченню виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з урахуванням обставин справи та зважаючи на доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, клопотання прокурора про застосування обвинуваченому вказаного запобіжного заходу слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Ураховуючи тяжкість та обставини скоєння кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, те, що він обвинувачується у вчиненні корислового злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, вважаю за необхідне визначити заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Застосовуючи до обвинуваченого поряд з запобіжним заходом у виді тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи тяжкість вчиненого злочину та покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, не має постійного джерела доходів, непрацевлаштований, та зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду, забезпечення його належної процесуальної поведінки, а також запобігти спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 214 720 гривень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184, 193, 194, 196, 197, 331, 372 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, який обчислювати з моменту його затримання з 17 год. 55 хв. 23.01.2023 .

Визначити строк дії ухвали до 17 год. 55 хв. 23 березня 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_3 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо):

Отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області.

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26241445.

Банк отримувача: ДКСУ м. Київ.

Рахунок отримувача: UA0002505,

Призначення платежу: застава внесена за обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0000083 від 07.06.2022 року, справа № 385/947/22, Гайворонський районний суд Кіровоградської області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкуванні зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 24.03.2023.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити начальнику Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1