Справа № 336/2674/23
Пр. № 1-кс/336/337/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ст.слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ст.слідчого відділення поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, громадянки України, раніше засудженої, у кримінальному провадженні внесеному 26.03.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 27.03.2023 р. звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що 25 березня 2023 року в період часу з 18:00 до 19:28 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 , маючи умисел на умисне вбивство, в ході раптово виниклого конфлікту словесної сварки на побутовому ґрунті зі ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці предмет схожий на ніж, нанесла два удари останньому в область грудної клітини, тим самим спричинивши йому, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1644 від 27 березня 2023 року тілесні ушкодження у вигляді тампонади серця кров`ю, одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця, від яких настала смерть останнього.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відомості про дане кримінальне правопорушення було внесено 26.03.2023 р. до ЄРДР за № 0000554 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

27.03.2023 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Посилаючись на те, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий просить суд задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали та посилалися на наявність, передбачених ст.177 КПК України, ризиків.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, жодними доказами не підтверджені. Так, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, хоча і мешкає там без реєстрації, неофіційно працевлаштована, раніше не судима, а тому обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту в повній мірі зможе запобігти тим ризикам, на які посилається сторона обвинувачення.

ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позицію адвоката. Зазначила, що проживає без реєстрації разом зі співмешканцем у належній тому квартирі, працює, не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування чи впливати на свідків або потерпілу.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та додані до нього документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2023 року в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 ОСОБА_6 , 1989 року народження, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може не законно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема поданими матеріалами підтверджується, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Таким чином, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановив достатність підстав на даному етапі досудового розслідування вважати наявність підозри у вчинені ОСОБА_6 кримінально-караного діяння.

При цьому, слідчий суддя враховує, що на цій стадії провадження суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

При вирішенні питання про обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує також відомості про те, що ОСОБА_6 не має реєстрації, не має на утриманні дітей, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України.

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, може спонукати обвинувачену до вчинення дій з метою перешкодити встановленню істини у справі, чинити вплив на свідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

При розгляді даного клопотання суд дійшов до висновку, що заявлені ризики втечі обвинуваченої, а також вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на її судимість, існують, що є підставою для задоволення клопотання.

Судом не встановлено підстав для застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних щодо реєстрації підозрюваної за адресою: АДРЕСА_2 , а також згоди власника (користувача) на перебування ОСОБА_6 у цьому житловому приміщенні у разі обрання такого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, дані про особу підозрюваної, з огляду на те, що судове провадження по справі ще не розпочато, зважаючи на необхідність виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також зважаючи на доведеність слідчим, прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає необхідним застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 строком на 60 днів з моменту її фактичного затримання, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України і тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає підозрюваній розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ст.слідчого відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, які рахувати з моменту фактичного затримання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваній негайно після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1