ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/582/23 Справа № 184/1593/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що в провадженні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області перебуває та не розглянуте судом кримінальне провадження №0000085 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, яке вчинене в період встановленого ОСОБА_8 іспитового строку за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Задовольнити клопотання ОСОБА_8 про звільнення від призначеного покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року по закінченню іспитового строку. Звільнити від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку ОСОБА_8 , засудженого за вироком Нікопольського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України. Зазначає, що на час подання ОСОБА_8 заяви про звільнення від відбування покарання до органу пробації закінчився іспитовий строк. Протягом іспитового строку засуджений виконував покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за яке б його було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить наступного.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку є необґрунтованими.

Законом України про кримінальну відповідальність передбачено можливість звільнення особи від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, встановленого вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України умовами такого звільнення є належна поведінка засудженого під час іспитового строку, зокрема виконання ним покладених обов`язків та невчинення нового злочину під час іспитового строку.

Згідно ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до положень п.6 глави 3 розділу ІХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, стосовно звільненого з випробуванням, який виконав покладені на нього судом обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення (що підтверджується вимогою), після закінчення іспитового строку до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає звільнений з випробуванням, надсилаються клопотання та його особова справа для вирішення питання про звільнення його від призначеного покарання.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року за ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

З особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_8 не порушував покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що в провадженні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області перебуває та не розглянуте судом кримінальне провадження №0000085 відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, яке вчинене в період встановленого ОСОБА_8 іспитового строку за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року.

Однак, апеляційний суд зазначає, що відсутність законодавчого регулювання ситуації щодо необхідності після закінчення іспитового строку звільнити особу від відбування покарання за умови, що вона виконала всі обов`язки та за відсутності обвинувального вироку суду щодо вчинення нею нового кримінального правопорушення у період іспитового строку, реалізуючи тим самим презумпцію невинуватості, та, з іншого боку, необхідності застосування ст. ст. 71, 72, ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, не може бути підставою для відмови у задоволенні даного клопотання, оскільки це може призвести до порушення принципу презумпції невинуватості та порушення прав особи.

Отже, колегія суддів зазначає, що на даний час ОСОБА_8 не можливо вважати таким, що вчинив нове кримінальне правопорушення, оскільки він лише обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень. Доказів того, що ОСОБА_8 визнано судом винуватим у вчиненні інших кримінальних правопорушень і вирок суду набрав законної сили, до суду не надано.

Окрім того, Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 14.09.2020 року (справа №591/4366/18) надано висновок щодо кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторність» та зазначено, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

До таких висновків суд дійшов також з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини та у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Також у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч.1 ст.62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст.2 ККУ), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст.7 та ч.1 ст.17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Неможливість встановлення поза судовим розглядом обставин чи самого факту вчинення кримінального правопорушення викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту» (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, MessegueandJabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.

Оскільки суд не може давати правову оцінку діянням особи, що не є предметом кримінального провадження, в якому він здійснює судовий розгляд, він, відповідно, позбавлений можливості давати діянню, щодо якого він здійснює судовий розгляд, таку правову оцінку, яка б ґрунтувалася на оцінці інших діянь, щодо яких судовий розгляд не здійснюється. Таким чином, суд повинен утримуватися від оцінки діяння, щодо якого він здійснює судовий розгляд, як повторного кримінального правопорушення, якщо інші діяння особи ще не одержали з боку іншого суду правової оцінки, яка дозволяла б розглядати їх як елементи повторності кримінальних правопорушень.

Ці ж обставини стосуються факту встановлення судом вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що на момент закінчення іспитового строку та на час розгляду клопотання відносно ОСОБА_8 відсутній обвинувальний вирок суду, який би набрав законної сили, ОСОБА_8 не можливо вважати таким, що вчинив нове кримінальне правопорушення. Жодних доказів того, що ОСОБА_8 визнано судом винуватим у вчиненні інших кримінальних правопорушень і вирок суду набрав законної сили, до суду апеляційної інстанції не надано.

Будь-яких інших доказів на підтвердження невиконання покладених на засудженого обов`язків до суду не надано.

Іспитовий строк станом на час розгляду клопотання закінчився.

Згідно п.9 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

За таких обставин, враховуючи, що іспитовий строк на час розгляду клопотання закінчився, протягом іспитового строку засуджений виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання слід задовольнити та звільнити засудженого від призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404- 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Нікопольського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді