ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3075/22 Номер провадження 11-кп/814/2390/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представник установи виконання покарань захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року,
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування амністії та звільнення від відбування покарання
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого
01 жовтня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що на час набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 не був визнаний винуватим у вчиненні злочину та кримінальна справа щодо нього не була розглянута, через це засуджений не підпадає під дію ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_9 про застосування до нього амністії та звільнення від відбування покарання.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що положення ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачають застосування амністії до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», та не обмежують її застосування в залежності від визнання особи винуватою після набрання вказаним Законом України чинності.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, позицію представника установи виконання покарань, який поклався на розсуд суду щодо вирішення апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

Як убачається з матеріалів провадження, 01 жовтня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_9 назване вище кримінальне правопорушення вчинив 06 січня 2017 року.
28 липня 2022 року до місцевого суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі п.«є» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», в якому останній посилався на те, що він учинив тяжкий злочин з необережності та на час набрання чинності цим Законом України має матір, яка досягла семидесятирічного віку, й у неї немає інших працездатних дітей.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що засуджений не підпадає під дію ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на час набрання чинності даного закону України ОСОБА_9 не був визнаний винуватим у вчиненні злочину та кримінальна справа щодо нього не була розглянута судом.

Проте, такий висновок ґрунтується на неправильному тлумаченні положень Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки не положеннями ст.1, а ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено коло осіб, на яких поширюється його дія. Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом. Стаття ж 1З Закону України «Про амністію у 2016 році», на яку послався суд першої інстанції, не звужує коло осіб, визначене ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», до яких може бути застосована амністія, а визначає умови, за яких здійснюється звільнення від відбування покарання.

Закон України «Про амністію у 2016 році» набрав чинності 07 вересня 2017 року, а тому, оскільки ОСОБА_9 вчинив злочин до набрання цим Законом України чинності (06 січня 2017 року), то його дія в даному випадку поширюється на засудженого.
Місцевий суд залишив поза увагою наведене вище, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України про амністію.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що розгляд зазначеного клопотання за його доводами по суті фактично не здійснювався та наведені засудженим підстави для звільнення від відбування покарання не були предметом дослідження першої судової інстанції, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в місцевому суді.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4