печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуслідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника особи, щодо майна якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на речі та документи вилучені під час проведення в період з 22.12.2022 по 27.12.2022 обшуку в офісних та складських приміщеннях, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Віскозна, буд. 17, в яких здійснює господарську діяльність ТОВ «АДК ЛЛІР» (код 36940442).

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що Офісом Генерального прокуратура здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001267 від 20.10.2021 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 358,

ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209 КК України.

На думку органу досудового розслідування, в період 2020 2022 років організована група осіб спланувала, організувала та на даний час використовує злочинний механізм, який полягає у створені та придбанні суб`єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, використовуючи суб`єкти господарювання з ознаками «фіктивності» та «транзитності», а також у незаконному переведенні безготівкових коштів у готівку.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що особи, причетні до скоєння кримінального правопорушення, використовуючи підприємство ТОВ «АДК ЛЛІР» (код 36940442), яке здійснює діяльність в сфері оптової торгівлі алкогольними та безалкогольними напоями та продуктами харчування, купує у дистриб`юторських компаній та підприємств-виробників алкогольні напої та продукти харчування. В подальшому, частина даних напоїв реалізовується оптовими партіями фізичним особам-підприємцям та іншим суб`єктам господарської діяльності за готівкові кошти, при цьому документально відображають реалізацію товарів в адресу підприємств з ознаками «фіктивності» та іншим СГД, які не мають на балансі торгівельних об`єктів, трудових ресурсів, місць зберігання напоїв, транспортних засобів та інших ознак, які б свідчили про реальність здійснення господарської діяльності у сфері реалізації товарів кінцевим споживачам.

В період з 22.12.2022 по 27.12.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 19.12.2022 (справа №757/36655/22-к) проведено обшук в офісних та складських приміщеннях, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Віскозна, буд. 17, в яких здійснює господарську діяльність ТОВ «АДК ЛЛІР» (код 36940442), в ході якого виявлено та вилучено речі та документи.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.

У судовому засіданні представник особи, щодо майна якої розглядається клопотання заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання не встановлено достатніх та допустимих у розумінні ст. 86 КПК України доказів, які б підтверджували причетність ТОВ «АДК ЛЛІР» до обставин, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не зазначено жодного факту вчинення чи причетності товариства до кримінально протиправної діяльності. Крім того, ТОВ «АДК ЛЛІР» займається оптовою та роздрібною торгівлею на яку мають відповідні ліцензії. Разом з тим, накладення арешту на речі та документи товариства спричинить припинення його діяльності та, як наслідок, необхідність звільнення працівників та перешкоджання господарській діяльності товариства.

Разом з тим, саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом у провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Таким чином, матеріалами клопотання не доведено та не встановлено, яким чином підприємства, що здійснюють діяльність згідно законодавства, мають зазнавати будь-яких обтяжень.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 98, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1