Справа № 141/133/21
Провадження №1-кп/141/1/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року смт Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2020 за № 0000018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Очитків Оратівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , на даний час перебуває у слідчому ізоляторі ДУ «Вінницька УВП №1», освіта середня спеціальна, не працює, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Кожанка Оратівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта середня, не працює, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини та злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000164 від 12.11.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення.

08.02.2020 приблизно о 18 год 00 хв ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 на гужовій повозці ОСОБА_5 приїхали до домогосподарства, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

В подальшому вказані особи зайшли на територію домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_1 , де у них виник спільний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення до приміщення будинку, який був зачинений на навісний замок. ОСОБА_4 взяв металевий предмет на гужовій повозці та за допомогою даного предмету, застосувавши фізичне зусилля, зламав навісний замок. В подальшому ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 , маючи єдиний умисел, направлений на викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою наживи, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та його наслідків і, бажаючи їх настання, користуючись відсутністю сторонніх осіб, проникли до житлового будинку, звідки умисно, таємно з ціллю наживи здійснили крадіжку баняка зі сплаву алюмінію об`ємом 15 л та пральної машини «Рига-13».

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно винесли викрадене майно з території домогосподарства, завантажили його на гужову повозку ОСОБА_5 та спільно поїхали до с.Скала, Оратівської ОТГ, Вінницької області, де, розпорядившись на власний розсуд, продавши викрадене майно, а саме пральну машину «Рига-13» гр. ОСОБА_10 , за вказану річ отримали грошові кошти в сумі 45 гривень, які в подальшому потратили на спиртні напої.

Інша викрадена річ баняк зі сплаву алюмінію об`ємом 15 л до проведення огляду 13.02.2020 року зберігалась за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдали потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальної шкоди на загальну суму 488 грн 00 коп.

Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (кражідка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим слідством дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (кражідка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, ОСОБА_4 у другій половині січня місяця 2020 року зайшов до домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , та вирішив проникнути у житловий будинок до останнього. Перебуваючи біля вказаного домоволодіння, підійшовши до вікна та встановивши, що воно зачинене та не пошкоджене, у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на порушення недоторканості приміщення житла та проникнення до будинку. З цією метою він, без згоди власника житла на такі дії, перебуваючи біля вікна вказаного будинку, віджав шибку за допомогою ножа та через вікно проліз до кімнати будинку. Переконавшись, що у будинку нікого немає, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на порушення недоторканості житла, діючи умисно, незаконно, в порушення ст. 30 Конституції України, незаконно проник до житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після чого перебував у різних кімнатах будинку, тим самим порушив недоторканість житла ОСОБА_8 .

Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як порушення недоторканості житла, а саме незаконне проникнення до житла особи.

Окрім того, ОСОБА_5 28.02.2020 вранці (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) нікого не повідомляючи прийшов на територію домогосподарства, яке розташоване в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Перебуваючи на території вищевказаного домогосподарства, ОСОБА_5 , з метою заволодіння чужим майном, підійшов до господарського приміщення та відкрив замкнені двері даного приміщення, після чого, користуючись відсутністю сторонніх осіб, діючи з прямим умислом, направленим на викрадення чужого майна з корисливих спонукань, з метою наживи проник до приміщення літньої кухні. Знаходячись у приміщенні літньої кухні, ОСОБА_5 шляхом демонтування руками із пічного обладнання вчинив крадіжку чавунної пічної плити із кільцями.

Після цього ОСОБА_5 завантажив викрадену річ на гужову повозку та поїхав до с.Скала, Оратівської ОТГ, Вінницької області, де викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме продав гр. ОСОБА_11 , за що тримав грошові кошти, які в подальшому потратив у власних цілях.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 матеріальної шкоди на загальну суму 263 грн 17 коп.

Досудовим слідством дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, визнав у повному обсязі за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчинених ним діянь, у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив належні висновки, просив суд суворо його не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчинених ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив належні висновки, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 надав суду заяву від 10.03.2022 про розгляд справи у його відсутність.

Потерпілий ОСОБА_7 надав суду заяву від 08.11.2022 про розгляд справи у його відсутність.

Потерпіла ОСОБА_9 надала суду заяву від 28.03.2023 про розгляд справи у її відсутність. Претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не має.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачені повністю визнали свою вину та враховуючи їх покази в судовому засіданні, суд вважає їх достовірними, а тому відповідно до вимог ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що позиція учасників судового провадження добровільна та вони правильно розуміють зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи.

При цьому, суд не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, викладену в обвинувальному акті та оголошеною прокурором в судовому засіданні, за кваліфікуючою ознакою "повторно", оскільки на момент ухвалення судом даного вироку стороною обвинувачення не надано суду та в матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний обвинувальний вироку суду стосовно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000164 від 12.11.2018 року, який дає підстави для кваліфікації за ознакою "повторно".

Зазначене повністю узгоджується із правовою позицією, яка викладена Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року по справі № 591/4366/18 (провадження № 51-1122кмо20).

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані стороною обвинувачення докази та обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (кражідка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинена за попередньою змовою групою осіб, а також ч. 1 ст. 162 КК України, як порушення недоторканості житла, а саме незаконне проникнення до житла особи.

Також суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (кражідка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинена за попередньою змовою групою осіб, а також ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (кражідка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинена повторно.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 щире каяття, з наступних підстав.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_4 бажає виправити наслідки вчиненого або засуджує свою поведінку, а також докази відшкодування потерпілим завданих кримінальним правопорушенням збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень буде покарання у межах санкцій, визначених ч.1 ст. 162 КК України та ч.3 ст.185 КК України, визначивши йому за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання за переконанням суду є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При визначенні виду та міри покарання, обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України, судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 щире каяття, з наступних підстав.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_5 бажає виправити наслідки вчиненого або засуджує свою поведінку, а також докази відшкодування потерпілим завданих кримінальними правопорушеннями збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_5 покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст.185 КК України у межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі.

При цьому, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його вік, негативне ставлення до скоєного, щире бажання виправитись, суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта згідно висновку № 1441/1442/20-21 від 19.02.2020 та висновку № 2388/2389/20-21 від 30.03.2020, які становлять 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 20 копійок, оскільки залучення експертів було обумовлено розслідуванням скоєних ними кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався, підстав для застосування запобіжного заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_5 немає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 28.11.2022 року Липовецьким районним судом Вінницької області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З метою забезпечення виконання вироку суду, суд вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.11.2022 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

Керуючись ст.ст. 50, 66, 67, 70, 75, 76, ч.1 ст.162 КК України, ч.3 ст. 185, КК України, ст.ст. 368-371, 373-376, 474 - 476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 КК України, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання даним вироком законної сили.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Іспитовий строк за даним вироком ОСОБА_5 обчислювати з дати проголошення даного вироку - 18.04.2023.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 20 копійок,

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області у справі № 141/115/20 від 03.03.2020 скасувати.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 141/170/20 від 02.04.2020, скасувати.

Повернути власникам майна баняк об`ємом 15 л, пральну машину «Рига-136» та чавунну плиту із кільцями, що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Липовець, вул. Героїв Майдану, 75, Вінницького району Вінницької області.

Згідно ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оратівський районний суд Вінницької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_5 , а також направити обвинуваченому ОСОБА_4 , на поштову та електронну адресу ДУ «Вінницька УВП №1».

Потерпілим копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1