УХВАЛА

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 686/20636/19

провадження № 51-3520 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_8, яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_1 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 29 серпня 2022 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003224 по обвинуваченню

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Середнє Ужгородського району Закарпатської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2020 року визначено виконувати самостійно. Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 07 липня 2019 року близько 13:45 год., ОСОБА_2 за попередньою змовою з невстановленою особою, провадження відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в приміщенні автовокзалу № 2 по вул. Шевченка, 66 в м. Хмельницькому, зупинилась позаду потерпілого ОСОБА_3 та таємно, шляхом вільного доступу, почала діставати із правої задньої кишені штанів гаманець. В цей час їх дії було виявлено потерпілим. З метою подолання можливого опору та продовження викрадення майна, невстановлена слідством особа обхопила своїми руками руки потерпілого, завела назад та утримувала протягом деякого часу. Після чого ОСОБА_1 відкрито викрала гаманець потерпілого та разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою залишили місце події. Вказаними діями заподіяли потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 17373,14 грн.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 29 серпня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7. залишив без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої, просить змінити оскаржувані судові рішення та на підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням. Посилається на те, що суди, при призначенні покарання, не в повній мірі врахували щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому. Вказує, що суди також не надали належної оцінки даним, що характеризують особу винної, зокрема наявність 5 малолітніх дітей у віці від 3 місяців до 7 років та безпідставно не застосували ст. 79 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та правильності кваліфікації її дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

За змістом ст. 79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені статтями 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є матір`ю 5 малолітніх дітей. Також судом враховано, що ОСОБА_1 неодноразово судима, з попередніх судимостей жодних висновків не зробила, а продовжувала вчиняти нові, умисні правопорушення.

Крім того, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_1 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді активного сприяння розкриттю злочину та часткового відшкодування заподіяних збитків, а також відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу, що ті обставини, що ОСОБА_1 визнала вину, сприяла розкриттю злочину та має на утриманні малолітніх дітей, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не спростовую встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченої можливе без відбування покарання.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що наявність у ОСОБА_1 малолітніх дітей, жодним чином не перешкоджало їй систематично вчиняти кримінально-карані діяння. ОСОБА_1 неодноразово була засуджена за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та систематичність вчинення кримінально-карних діянь вказує на її схильність до вчинення злочинів та небажання виправитись.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що оскільки ОСОБА_1 не працює, жодних доходів не має, то факт утримання нею малолітніх дітей викликає об`єктивний сумнів.

Таким чином, доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що суди не надали належної оцінки даним, що характеризують особу винної, не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й інші доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 79 КК України до засудженої, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженій покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_8. не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни чи скасування вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року та ухвали Хмельницького апеляційного суду від 29 серпня 2022 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_1 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 29 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6