КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/2188/22
Провадження №11-кп/824/2859/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Вирок

Іменем України

06 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000780 за апеляційними скаргами прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2022 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2022 Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2022 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
ОСОБА_8 звільнено з-під варти в залі судового засідання.
Відповідно до статті 76 КК України в період іспитового строку покладено на ОСОБА_8 виконання наступних обов`язків:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Процесуальні витрати у провадженні у сумі 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 86 коп. стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 9 квітня 2022 року приблизно о 16 год. 00 хв. знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 , де у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, та подальшого обернення на власну користь, при цьому останній, діючи в умовах воєнного стану, з метою реалізації свого умислу, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника та очевидців, перебуваючи за зазначеною адресою, шляхом подолання перешкоди у вигляді паркана, самовільно відчинивши вхідну хвіртку, проник на огороджену металевим парканом прибудинкову територію, після чого за допомогою фізичної сили рук відкрив вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав телевізор «КІVI» моделі 43U710КВ, серійний номер КІVI0858, вартістю 10 998,96 грн, мобільний телефон «XIOMI REDMI NOTE 4», імеі 1: НОМЕР_1 та імеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 6 000,00 грн.

Після чого ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми умисними протиправними діями майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 16 998,96 грн.
Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як крадіжка вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2022 стосовно ОСОБА_8 скасувати, ухваливши новий вирок, яким призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, посилаючись на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість внаслідок застосування вимог ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_8 , вчиняючи кримінальне правопорушення, у якому його 17.06.2022 року згідно вироку визнано винним, мав не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, що свідчить про наявність такої кваліфікуючої ознаки, як повторність. Але в оскаржуваному вироку, дії ОСОБА_8 кваліфіковано лише як таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, в умовах воєнного стану без урахування кваліфікуючої ознаки «вчинення кримінального правопорушення повторно», що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, апелянт вказує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 дев`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжких та тяжких умисних злочинів проти власності, по яким він відбував покарання у виді позбавлення волі, скоєне кожне наступне кримінальне правопорушення вчинене під час не знятої та непогашеної судимості. Не дивлячись на те, що за вироками суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів проти власності він продовжує вчиняти умисні майнові злочини, які підтверджують, що жодних позитивних висновків ОСОБА_8 не зробив, а попередні покарання не сприяли його виправленню, що свідчить про його аморальний спосіб життя та схильність до вчинення злочинів.

Також апелянт зазначає, що судом враховано, як пом`якшуючу обставину, щире каяття, однак не зрозуміло в чому це полягає, оскільки ОСОБА_8 в межах строків погашення судимості в чергове вчинив новий злочин, хоча востаннє він був звільнення з місць відбування покарання лише 03.09.2021. При врахуванні судом вище зазначеної пом`якшуючої обставини, обов`язково потрібно враховувати вагомість отриманої інформації, момент її надання, важливість для слідства, проте, жодного аргументу з даного приводу судом не наведено. А визнання ОСОБА_8 своєї вини не може свідчити про щире каяття, а лише підтверджує просто бажання уникнути справедливого покарання.
Зокрема апелянт зазначає, що суд у порушення ст. 370 КПК України, ухвалюючи необґрунтоване та незаконне рішення, зазначає в ньому лише відомості про судимість ОСОБА_8 за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2018, а інші вироки, які свідчать про аморальність поведінки обвинуваченого на протязі 23 років, з незрозумілих причин до уваги не бере.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , в свою чергу, також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Броварського міськрайонного суду Київської області щодо ОСОБА_8 та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання за у виді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_8 8 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжких та тяжких умисних злочинів проти власності, в тому числі вичинених, шляхом застосування насильства, по яким він відбував покарання у виді позбавлення волі загальним строком майже 20 років, та за які судимості не знято та не погашено, але не дивлячись на це продовжує вчиняти умисні майнові злочини. Наведене свідчить про те, що обвинувачений жодних позитивних висновків не зробив, попередні покарання не сприяли його виправленню, що підкреслює його аморальний спосіб життя та схильність до вчинення нових злочинів. Вищенаведене, на думку прокурора, вказує про суспільну небезпечність обвинуваченого, неможливість його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів без ізоляції від суспільства, відповідно, вважає неправильним застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України.
Крім того, апелянт вказує, що незрозумілим залишилось питання, щодо щирого каяття обвинуваченого, в чому саме воно полягало, оскільки ним було в чергове вчинено новий злочин в межах строків погашення судимостей. При врахуванні судом вище зазначеної пом`якшуючої обставини, обов`язково потрібно врахувати вагомість отриманої інформації, момент її надання, важливість для слідства, проте, жодного аргументу з даного приводу судом не наведено. А визнання ОСОБА_8 своєї вини не може свідчити про щире каяття, а лише підтверджує просто бажання уникнути справедливого покарання.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до висунутого органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачення, його дії кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло в умовах воєнного стану, натомість у вироку суд кваліфікував дії останнього, як крадіжка вчинена в умовах воєнного стану.
Крім того, апелянт вказує, що згідно ухвали від 21.04.2022 Броварським міськрайонним судом Київської області, ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, надалі, згідно вироку суду від 17.06.2022, останнього було звільнено з під - варти в залі суду негайно та скасовано відносно нього запобіжний захід тримання під вартою. Зважаючи на вище викладене, ОСОБА_8 слід зарахувати у строк призначеного йому покарання попереднє ув`язнення з 19.04.2022 по 17.06.2022 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, але у порушення вимог ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку даних про залік досудового тримання під вартою не зазначено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши за клопотанням прокурора дані, які характеризують особу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню , з таких підстав.
Згідно з положеннями ч. 1ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються.
Разом з тим, при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Згідно обвинувального акту, який скеровано до суду та проголошено прокурором у судовому засіданні, дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.
З визнаного судом доведеного обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 9 квітня 2022 року приблизно о 16 год. 00 хв. знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 , де у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, та подальшого обернення на власну користь, при цьому останній, діючи в умовах воєнного стану, з метою реалізації свого умислу, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника та очевидців, перебуваючи за зазначеною адресою, шляхом подолання перешкоди у вигляді паркана, самовільно відчинивши вхідну хвіртку, проник на огороджену металевим парканом прибудинкову територію, після чого за допомогою фізичної сили рук відкрив вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав телевізор «КІVI» моделі 43U710КВ, серійний номер КІVI0858, вартістю 10 998,96 грн, мобільний телефон «XIOMI REDMI NOTE 4», імеі 1: НОМЕР_1 та імеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 6 000,00 грн.

Після чого ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми умисними протиправними діями майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 16 998,96 грн.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, зокрема, 03.11.1999 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 140 , ст. ,ч.3 ст.81, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України ( в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільненого 27.07.2000 умовно - достроково на невідбутий строк покарання 2 роки; 28.04.2001 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 140 , ст. 43 КК України ( в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 20.12.2004 по відбуттю строку покарання; 02.08.2005 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 15.03.2010 по відбуттю строку покарання, 12.12.2011 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 08.02.2012 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, звільненого 10.10.2014 умовно-достроково на невідбуту частину покарання строком 1 рік 3 місяці 16 днів; 15.07.2016 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки та 6 місяців; 10.03.2017 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України; 08.10.2018 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; 17.09.2019 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 (три) роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений з місць відбування покарання 03.09.2021 по відбуттю покарання повністю.
Відтак, ОСОБА_8 , вчиняючи кримінальне правопорушення, у якому останнього визнано винним оскаржуваним вироком від 17.06.2022, мав незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, що свідчить про наявність такої кваліфікуючої ознаки як "повторість", та як вбачається з формулювання обвинувачення вчинив крадіжку, поєднану з проникненням у житло в умовах воєнного стану. Такі ж кваліфікуючі ознаки інкримінувались ОСОБА_8 органом досудового розслідування та не заперечувались останнім при розгляді кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Разом з тим, дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 4 ст. 185 КК України як крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.
Однак, якщо особа вчинила крадіжку і в її діях є кілька кваліфікуючих ознак, передбачених різними частинами статті 185 КК України, то її дії слід кваліфікувати за тією частиною статті, яка передбачає найбільш суворе покарання. При цьому у формулі обвинувачення в мотивувальній частині вироку суду повинні бути вказані всі кваліфікуючі ознаки.
Стаття 185 КК України встановлює кримінальну відповідальність за крадіжку. Частиною другою вказаної статті передбачено відповідальність за крадіжку, вчинену повторно або за попередньою змовою групою осіб, частиною третьою - за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому, а частиною четвертою - вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану. При цьому санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає біль суворе покарання, ніж санкції ч. 2 чи ч. 3 цієї статті.
Враховуючи формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним та наявність у ОСОБА_8 попередніх судимостей за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 186, 187 КК України, судимість за якими непогашена та не знята, Броварським міськрайонним судом Київської області, неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, дії якого слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, на що обгрунтовано посилались обидва прокурори в апеляційних скаргах.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України покарання, то колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Статтею 75 КК України (в редакції Закону № 2617-VІІ від 22.11.2018) визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді, зокрема обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому положення ст. 75 КК України вимагають обов`язково враховувати дані, які характеризують особу винного, вирішуючи питання, чи є можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, й ухвалюючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суду необхідно навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_8 захід примусу, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжкого кримінального правопорушення; особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, визнав обставину, що його пом`якшує - щире каяття та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, і такий вид та розмір покарання не оспорюєтьсяфактично обома апелянтами, адже, за наслідками апеляційного розгляду вони обидва просять призначити саме таке покарання. прокурором.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про врахування щирого каяття ОСОБА_8 як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловив жаль з приводу вчиненого. Крім того, сторона обвинувачення ще в обвинувальному акті,відповідно до ст. 66 КК України також визнала обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБА_8 . Тому доводи обох апелянтів про відсутність у діях ОСОБА_8 щирого каяття є безпідставними.
Разом із цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг обох прокурорів про неправильне застосування судом вимог ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання.
Суд у вироку дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Але, на переконання колегії суддів, не навів у вироку достатніх мотивів на обґрунтування такого рішення.
Зокрема, суд першої інстанції не врахував особу винного як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, залишив поза увагою те, що ОСОБА_8 раніше дев`ять разів судимий, у тому числі за вчинення нетяжких та тяжких умисних злочинів проти власності, по яким відбував покарання у виді позбавлення волі, скоював кожне наступне кримінальне правопорушення, маючи не зняті та непогашені судимості, не працював, що характеризує його з негативного боку, вказує на схильність до неправомірної асоціальної поведінки, вчинення кримінальних правопорушень та небажання стати на шлях виправлення.
А тому, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 , а відтак, застосування судом першої інстанції щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України вважає неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки таке звільнення не сприятиме меті покарання - виправленню засудженого і попередженню вчинення нових злочинів.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що в даному випадку потягло за собою неправильну правову кваліфікацію дій обвинуваченого та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а тому, згідно з вимогами ст.ст. 413, 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині правової кваліфікації та призначеного покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині.

Виходячи з вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, сукупність усіх даних про особу винного, які проаналізовані вище, відношення обвинуваченого до вчиненого, який в суді висловив осуд своєї поведінки, щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання та яка була встановлена ще органом досудового розслідування, про що вказано в обвинувальному акті, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та вважає, що ОСОБА_8 повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі, розмір якого обґрунтовано визначений судом першої інстанції в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, адже, саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання - виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 підлягають задоволенню.
Окрім того, як правильно вказував в своїй апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, крім іншого зазначається рішення про зарахування досудового тримання обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2022, ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, надалі, згідно вироку суду від 17.06.2022, останнього було звільнено з під - варти в залі суду негайно та скасовано відносно нього запобіжний захід тримання під вартою.
За таких обставин, ОСОБА_8 слід зарахувати у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 19.04.2022 по 17.06.2022 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017).
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2022 щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання.
Постановити новий вирок, яким дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати з 06 грудня 2022 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні з 19.04.2022 по 17.06.2022 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

В іншій частині вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2022 щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4