У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000223 за апеляційною скаргою прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилев Республіки Білорусь, громадянина України, білоруса, з вищою освітою, пенсіонера, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, працюючої головним бухгалтером Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

- обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7
( в режимі відеоконференції з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Призначити їм покарання за ч.2 ст.367 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно- розпорядчих чи адміністративно господарських функцій у органах державної влади та підприємствах державної чи комунальної форми власності строком 2 роки, без штрафу, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, застосувати до них обмеження, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу цього кримінального правопорушення.

Цим же вироком, ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю в її діяннях складу цього кримінального правопорушення. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що суд усупереч вимогам ст. 94 КПК України не оцінив кожний доказ з точки зору його належності і достовірності, а сукупність доказів з точки зору взаємозв`язку, внаслідок чого дійшов висновку про відсутність в діянні обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, що не відповідає фактичним обставинам провадження.
Зауважує, що Службою у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації як самостійною юридичною особою публічного права, яка має самостійний баланс, з власного рахунку виділено кошти для утримання вихованців комунального закладу, при цьому, використовуючи вказані кошти, обвинувачені, які діяли від імені Центру, допустили порушення принципу максимальної економії та ефективності використання бюджетних коштів, оскільки включення до ціни укладених договорів ПДВ призвело до необґрунтованого збільшення видатків з боку Служби.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувались у наступному.
ОСОБА_6 у відповідності до наказу Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради від 17.06.2013 року № 1 ОС приступив до виконання обов`язків директора Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» (далі Центр) з 17.06.2013 р. тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку директора ОСОБА_10 ..
Таким чином, директор Центру ОСОБА_6 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій і згідно ч. 3 ст. 18 КК України був службовою особою.
Отже, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що в період часу з 25.12.2013 по 26.12.2016, обіймаючи посаду директора Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», будучи службовою особою та маючи відповідні обов`язки, діючи безвідповідально та недбало, маючи право розпоряджатися коштами закладу, перебуваючи на своєму робочому місці, неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, а саме: не скористався нормою статті Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування ПДВ послуг по утриманню дітей, уклав договори з ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» та в подальшому підписав акти здачі-приймання наданих послуг, з зайвим включенням ПДВ, на підставі яких до Державної казначейської служби надані платіжні доручення на перерахування в тому числі і зайвих коштів на сплату ПДВ, а саме: 272019,08 грн., які було виділено Службою у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації для утримання вихованців комунального закладу, при цьому ОСОБА_6 повинен був і міг передбачити, що повернення вказаних коштів до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» та використання їх на потреби очолюваного ним закладу в подальшому не гарантоване. Ці дії призвели до заподіяння матеріальної шкоди Службі у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації в розмірі 272019,08 грн., що на момент вчинення в 250 і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто відповідно до п. 4 Примітки до ст. 364 КК України, інтересам останньої спричинило тяжкі наслідки.

ОСОБА_7 у відповідності до наказу директора Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» від 15.05.2014 № 15-ОС, приступила до виконання обов`язків головного бухгалтера Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» (далі Центр).
ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що в період часу з 27.05.2014 по 26.12.2016, перебуваючи на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», будучи службовою особою та маючи відповідні обов`язки, перебуваючи на своєму робочому місці, діючи безвідповідально та недбало, неналежно виконала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, а саме: не скористалась нормою статті Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування ПДВ послуг по утриманню дітей, погодила укладання договорів з ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» з зайвим включенням до сплати ПДВ та в подальшому на підставі актів здачі-приймання наданих послуг до Державної казначейської служби надала платіжні доручення на перерахування в тому числі і зайвих коштів на сплату ПДВ, а саме: 248737,96 грн., які було виділено Службою у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації для утримання вихованців комунального закладу, при цьому ОСОБА_7 повинна була і могла передбачити, що повернення вказаних коштів до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» та використання їх на потреби закладу в подальшому не гарантоване. Ці дії призвели до заподіяння матеріальної шкоди Службі у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації в розмірі 248737,96 грн., що на момент вчинення в 250 і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто відповідно до п. 4 Примітки до ст. 364 КК України, інтересам останньої спричинило тяжкі наслідки.
Такі діяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.
Суд, безпосередньо та всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ дійшов до висновку, що винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину є недоведеною і вони підлягають виправданню.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч.3 ст. 373 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що в період часу з 25.12.2013 по 26.12.2016, обіймаючи посаду директора Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», будучи службовою особою та маючи відповідні обов`язки, діючи безвідповідально та недбало, маючи право розпоряджатися коштами закладу, перебуваючи на своєму робочому місці, неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, а саме: не скористався нормою статті Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування ПДВ послуг по утриманню дітей, уклав договори з ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» та в подальшому підписав акти здачі-приймання наданих послуг, з зайвим включенням ПДВ, на підставі яких до Державної казначейської служби надані платіжні доручення на перерахування в тому числі і зайвих коштів на сплату ПДВ, а саме: 272019,08 грн., які було виділено Службою у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації для утримання вихованців комунального закладу, при цьому ОСОБА_6 повинен був і міг передбачити, що повернення вказаних коштів до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» та використання їх на потреби очолюваного ним закладу в подальшому не гарантоване. Ці дії призвели до заподіяння матеріальної шкоди Службі у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації в розмірі 272019,08 грн., що на момент вчинення в 250 і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто відповідно до п. 4 Примітки до ст. 364 КК України, інтересам останньої спричинило тяжкі наслідки.

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що в період часу з 27.05.2014 по 26.12.2016, перебуваючи на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», будучи службовою особою та маючи відповідні обов`язки, перебуваючи на своєму робочому місці, діючи безвідповідально та недбало, неналежно виконала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, а саме: не скористалась нормою статті Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування ПДВ послуг по утриманню дітей, погодила укладання договорів з ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» з зайвим включенням до сплати ПДВ та в подальшому на підставі актів здачі-приймання наданих послуг до Державної казначейської служби надала платіжні доручення на перерахування в тому числі і зайвих коштів на сплату ПДВ, а саме: 248737,96 грн., які було виділено Службою у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації для утримання вихованців комунального закладу, при цьому ОСОБА_7 повинна була і могла передбачити, що повернення вказаних коштів до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» та використання їх на потреби закладу в подальшому не гарантоване. Ці дії призвели до заподіяння матеріальної шкоди Службі у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації в розмірі 248737,96 грн., що на момент вчинення в 250 і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто відповідно до п. 4 Примітки до ст. 364 КК України, інтересам останньої спричинило тяжкі наслідки.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені у судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, себе не визнавали в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 пояснював, що в 2013 - 2016 роках з ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» укладалися договори на надання послуг з харчування дітей закладу, яким він керував. ПДВ був включений по всім вищевказаним договорам. Загальна сума ПДВ по всім цим договорам складала 272019,08 гривень. В результаті розрахунку за цими договорами кошти в розмірі ПДВ у вигляді асигнувань чи повернень з бюджету до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» та до Служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації не поверталися. При укладанні вищезгаданих договорів нормою, яка звільняє від оподаткування податком на додану вартість послуг по харчуванню дітей, не міг скористатися, оскільки на КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» вона не розповсюджується, оскільки КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» не є платником податку на додану вартість. В п. 197.1.7 ст. 197 Податкового кодексу України немає жодного підпункту, де прописано щодо звільнення від оподаткування ПДВ послуг по утриманню дітей. Центр соціально-психологічної реабілітації дітей не вказаний і в підпункті «д» підпункту 197.1.7 пункту 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України. В даному підпункті вказані конкретні установи і заклади, на які поширюється дія Податкового кодексу України щодо звільнення від ПДВ.

ОСОБА_6 наполягав, що він ніяк не міг скористатися нормою Податкового кодексу України, яка стосується пільги ПДВ, так як в п. 30.1 ст. 30 Податкового кодексу України чітко визначено кому надається пільга. Податкова пільга надається тільки платнику податку. КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» не є платником ПДВ та відповідно до Закону не може отримати пільгу.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 суду показала, що обіймаючи посаду головного бухгалтера КЗ в період з 2014 по 2016р. погоджувала договори на постачання харчування дітей даного закладу ПП «Южноукраїнський комбінат харчування». Кошти, які перебували у розпорядженні КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» надходили від Служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації з обласного бюджету. При укладанні вищезгаданих договорів не скористалися нормою Податкового кодексу України, яка звільняє від оподаткування податком на додану вартість послуг по утриманню дітей, оскільки ця послуга не розповсюджується на бюджетні організації, які не платять ПДВ, ця послуга розповсюджується на ті організації, які виконують послуги або роботи на суму більше 1000 000 гривень без ПДВ, які є платниками ПДВ. Тобто, така бюджетна установа, як КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» не може бути зареєстрована як платник ПДВ і тому не може звільнятися від оподаткування ПДВ. Податкова пільга надається платнику податку, а не КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» і це визначено в ст. 30 Податкового кодексу України. Коли установа чи заклад не платник ПДВ, то немає значення є її постачальник платником або ні. Послуга чи товар купуються за повну вартість.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 стверджувала, що отримувала консультацію в «Інфобокс» в онлайн, де експерт Центра знань про публічні закупівлі в «Прозоро» Лілія Кулик в статті «Як вигідніше оголосити закупівлю не платнику ПДВ або «замовнику-бюджетнику» від 24.06.2019р., надавала роз`яснення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що працює головним бухгалтером в ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» з 01.01.2009 р. В 2014, 2015, 2016 роках були укладені договори між ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» та КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» щодо постачання харчування для дітей, в суму розрахунку по даним договорам були включені 20 % ПДВ. ПДВ не може залишатися у підприємства, цей податок не повертався комунальному закладу. За вказаними договорами всі податки сплачено до державного бюджету України. В Податковому кодексі України є стаття, яка передбачає пільги щодо сплати ПДВ, але їй не відомо чи стосується вона комунального закладу. Яким чином формується ціна за договорами на постачання харчування вона не знає, вона цим не займається, для цього є економіст. Нормативно-правового документу, який би звільняв ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» від сплати ПДВ при наданні послуг з постачання готового харчування не має, ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» користується Податковим кодексом України та виконує всі вимоги цього кодексу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які під час судового розгляду безпосередньо були досліджені судом, а саме на показання представників потерпілої сторони, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та на надані суду письмові докази.

Разом з тим, допитана судом свідок обвинувачення ОСОБА_11 , яка є головним бухгалтером ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» показала в судовому засіданні, що ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» не звільняється від оподаткування ПДВ операції з постачання послуг Комунальному закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» і при перевірці в 2018 році спеціалістами центрального офісу ДФС України м. Києва зауважень не було з цього приводу.

Свідок обвинувачення ОСОБА_15 - завідувач сектору адміністрування ПДВ Южноукраїнської ДПІ також підтвердила, що ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» не звільняється від ПДВ. ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» на законних підставах нараховував ПДВ на суму послуг і отримав оплату за надані послуги від КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», а тому не можна говорити про збитки завдані Службі у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації, а тим більше про те, що вона не скористалася нормою статті Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування ПДВ, оскільки це неможливо.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_16 суду показав, що він не вбачає в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 факту неналежного виконання своїх службових обов`язків в ході виконання договорів, про які йде мова в обвинуваченні. Центр соціально-психологічної реабілітації за правовою природою не є територіальним центром надання соціальних послуг. Центр соціально-психологічної реабілітації не підпадає під дію ст. 197 Податкового кодексу України. Після зміни обвинувачення позиція потерпілої сторони залишається незмінною, потерпіла сторона (Служба у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації) не визнає себе потерпілою стороною, не вбачає ніякої шкоди, яку заподіяли обвинувачені тому, що ПДВ планувався в ціні тих послуг, які купувалися, це було заплановано і передбачено бюджетом. КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» було передано повний об`єм коштів, які повністю освоєно. Вважає, що тяжкі наслідки були б тоді, коли б не вистачило бюджетних коштів і Службі у справах дітей потрібно було б у терміновому порядку залучати додаткові бюджетні кошти, тоді б держава мала втрати.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_17 в судовому засіданні надав аналогічні показання. Також представники потерпілої сторони в судовому засіданні зазначили, що Служба у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації не визнає себе потерпілою стороною, оскільки вважає, що діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 державі в особі Служби у справах дітей Миколаївської облдержадміністрації матеріальної шкоди не нанесено.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що є хибними твердження сторони обвинувачення про те, що КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» за формою надання соціальних послуг є територіальним центром надання соціальних послуг і на нього поширюються дії ст. 197.1.7 розділу V Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування ПДВ.

Як встановлено судом, Комунальним закладом «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» були укладені договори з ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» на отримання послуг з 5-ти разового харчування дітей (договір №1 від 25.12.2013, договір №1 від 24.12.2014, договір № 1 від 21.12.2015) та за умовами яких зазначені послуги оподатковувались податком на додану вартість. За твердженням сторони обвинувачення, зазначені договори були укладені з зайвим включенням до сплати ПДВ, оскільки, на її думку, КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» за формою надання соціальних послуг є територіальним центром надання соціальних послуг, а тому підпадає під дію ст. 197.1.7 розділу V Податкового кодексу України, відповідно до якої режим звільнення від оподаткування податком на додану вартість розповсюджується на територіальні центри надання соціальних послуг та застосовується у випадку, якщо такі послуги надаються безпосередньо особам, які в них утримуються за рахунок державних коштів.

Натомість КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» створений та в своїй діяльності керується Законом України «Про органи та служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» та Типовим положенням про Центр соціально-психологічної реабілітації дітей, затвердженим постановою КМ України від 28.01.2004 р. № 87.

Відповідно до п. 1.1 Положення про комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 31.10.2013 № 1050, яке розроблено відповідно Типового положенням про Центр соціально-психологічної реабілітації дітей, КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» є закладом соціального захисту, що створюється для тривалого (стаціонарного) або денного перебування дітей віком від 3 до 18 років, які опинились у складних життєвих обставинах, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги.

Отже, центр соціально-психологічної реабілітації дітей створюється для перебування в ньому дітей (віком від 3 до 18 років) та надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги, а територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) надає соціальні послуги дорослим. Вказані заклади діють відповідно до різних Типових положень, затверджених різними постановами Кабінету Міністрів України, різних законів, створені для реалізації різних цілей, мають різну мету та завдання діяльності, розраховані на обслуговування різної категорії населення.

На спростування доводів сторони обвинувачення щодо наявності збитків, суд першої інстанції вірно зауважив, що визначити заподіяні збитки експертним шляхом можливо лише за умови проведення аудиторської перевірки, а проведеною експертизою №09/3-410 від 22.12.2017р., по суті, лише частково підтверджено розрахунки, зазначені в довідці Управління Південного офісу Держаудиту в Миколаївській області від 09.02.2017 року.

Враховуючи викладене, вказаний висновок експерта вірно не взятий судом до уваги, оскільки по суті експертизою не було визначено розміру матеріальних збитків, а лише йде посилання на довідку Управління Південного офісу Держаудиту в Миколаївській області від 09.02.2017 року, яка не є доказом в сенсі положень ст. 84 КПК України.

Таким чином, дослідивши показання свідків та письмові докази, суд дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення не надано доказів, на підтвердження того, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 367 КК України КК України.

За змістом диспозиції ч.2 ст.367 КК України об`єктивну сторону службової недбалості складає сукупність трьох ознак:1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність);2) суспільно небезпечні наслідки у виді тяжких наслідків охоронюваним законом інтересам юридичних осіб;3) причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.367 КК України є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння істотної шкоди або тяжких наслідків охоронюваних законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, допитавши учасників процесу та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, прийшов до правильного висновку про недоведеність стороною обвинувачення тих обставин, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, заподіяно шкоду у виді тяжких наслідків охоронюваних законом інтересам юридичної особи, що є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними твердженням апелянта відносно того, що з вини обвинувачених зайво сплачені суми коштів у якості ПДВ, а їх дії призвели до заподіяння матеріальної шкоди Службі у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації в розмірі 272 019,08грн.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про безпідставність виправдання обвинувачених за ч.2 ст.367 КК України є неприйнятними, оскільки сторона обвинувачення не довела їх винуватість поза розумним сумнівом.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження та положень ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину , обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Така ж позиція викладена в п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», де зазначено, що є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи не винність підсудного.

Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Всі докази, надані, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, судом досліджені в повному обсязі, з дотриманням вимог процесуального закону, оцінені за правилами ст. 94 КПК України. Висновки суду викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та належним чином обґрунтовані і вмотивовані.

З огляду на наведене, підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено. А тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407,424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.05.2020 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: