Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

28 листопада 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000699 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_12 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2018 року стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Млинів Рівненської області, де зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 31 січня 2017 року близько 11.00 год., знаходячись в приміщенні службового кабінету №207 прокуратури Рівненської області, що по вул. 16 Липня, 73 в м. Рівне, в ході розмови з прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Рівненської області ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу прокурор, який виконує свої службові обов`язки відповідно до Закону України «Про прокуратуру», умисно, безпричинно завдав удар-поштовх кулаком правої руки в область грудної клітки ОСОБА_12 , внаслідок чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки голови зліва та тіла грудини, які за висновком експерта № 105 від 31.01.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК. та виправдано за недоведеністю в його діях складу даного злочину.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк три роки.
При цьому, прокурор заявив клопотання про повторний допит потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та повторно дослідити висновок за результатами службового розслідування від 16.02.2017 та висновок судово-медичної експертизи №105 від 31.01.2017.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що даний вирок ґрунтується виключно на показаннях обвинуваченого, водночас його показання щодо неумисного спричинення потерпілій тілесних ушкоджень нічим не підтверджуються.
Зокрема потерпіла ОСОБА_12 під час судового розгляду підтвердила встановлені в обвинувачені обставини даного злочину, зазначивши, що після відмови у наданні ОСОБА_8 письмової відповіді, обвинувачений почав вести себе агресивно, на зауваження не реагував, у зв`язку з чим потерпіла підійшла до ксерокса, щоб зробити йому копію цієї відповіді. В цей час ОСОБА_8 встав зі свого місця, підійшов до потерпілої, висловивши вимогу надати копію, після чого у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_12 надати таку копію, безпричинно вдарив її правою рукою в груди, від чого потерпіла вдарилась головою об стіну і скотилась на землю. ОСОБА_13 в цей час знаходився в кабінеті та був безпосереднім очевидцем даної події, підтвердивши показання потерпілої.
Також прокурор вважає, що показання потерпілої та свідка ОСОБА_13 є логічними, узгоджуються між собою вказують, що обвинувачений підійшов до ксероксу де перебувала потерпіла, обвинувачений наніс саме удар, удар був умисний та нанесений правою рукою в область грудної клітки потерпілої. Апелянт покликався на те, що сторона захисту не відкрила в порядку ст.290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відеозапис, який продемонструвала під час судового засіданні, однак суд дослідив цей доказ.
Окрім того, вважає, що судом не надано належну оцінку показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо негативної поведінки обвинуваченого у приміщенні (коридорі) прокуратури, а також про те, що в ході телефонної розмови ОСОБА_8 комусь повідомляв, що побив прокурора.
Вважає, що висновок місцевого суду щодо сумнівності показань потерпілої стосовно умисного безпричинного завдання їй обвинуваченим цілеспрямованого удару спростовується доказами, а саме: висновком експерта №105 від 31.01.2017, консультаційним висновком лікаря ЦМЛ м.Рівне, листом №122 від 06.02.2017 КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації.
Також прокурор зазначив, що суд не надав належну оцінку висновку судово-медичної експертизи №105 від 31.01.2017, згідно якого у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження, а також висновку службового розслідування від 16.02.2017, згідно якого причинами, що зумовили дане посягання була неправомірна поведінка ОСОБА_8 .
Окрім того, апелянт вважає покликання місцевого суду на неконкретність пред`явленого обвинувачення, зокрема відсутність мети даного злочину, безпідставними, оскільки у підготовчому судовому засіданні суд не повернув обвинувальний акт, а призначив його до розгляду.
Потерпіла ОСОБА_12 в апеляційній скарзі також просить скасувати цей вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
При цьому, заявила клопотання про повторне дослідження показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , її показання як потерпілої, протокол огляду місця події від 31.01.2017, висновок за результатами службового розслідування від 16.02.2017, висновок судово-медичної експертизи №105 від 31.01.2017.
На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_8 , обґрунтував відсутність у нього умислу на заподіяння працівнику правоохоронного органу лише показаннями самого обвинуваченого, при цьому залишає поза увагою, що лише вина обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого злочину, а мотив і мета це факультативні ознаки і вимагають встановлення лише у випадках прямо зазначених у законі. Також зазначила, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 вказували, що ОСОБА_8 поводив себе агресивно, кричав і тривалий час вимагав надати йому копію проекту відповіді, що свідчить про його прагнення отримати бажане будь-яким шляхом.
Потерпіла покликалась на те, що суд не надав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем даних подій, а висновок суду, що цей свідок не міг бачити удару є надуманим.
Також вказала на те, що суд прийняв до уваги як доказ відеозапис сторони захисту, який не був відкритий в порядку ст.290 КПК України. Зазначила, що висновок судово-медичної експертизи №105 від 31.01.2017 підтверджує механізм виявлених у неї тілесних ушкоджень, а тому є не зрозуміло з яких мотивів суд дійшов висновку, що ОСОБА_19 саме штовхнув її, а не вдарив рукою. Крім того, суд не надав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які вказували, що ОСОБА_8 поводив себе агресивно, і в телефонній розмові повідомив, що вдарив прокурора.
Потерпіла вказала на те, що згідно висновку службового розслідування від 16.02.2017 встановлено, що прокурором ОСОБА_12 не допущено провокуючих дій, які б могли викликати порушення прав ОСОБА_8 , однак судом було відкинуто даний доказ, оскільки у ньому не розкриті причини конфлікту.
Крім того, потерпіла вважає безпідставним посилання суду на матеріали адміністративної справи №569/1961/17 стосовно ОСОБА_8 , оскільки дана адміністративна справа була закрита з тих підстав, що ОСОБА_8 на той час був підозрюваним у кримінальному провадженні за аналогічні дії.

Представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, з підстав, аналогічних викладеним в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, просить скасувати даний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.
Також просить повторно допитати потерпілу ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , повторно дослідити висновок за результатами службового розслідування від 16.02.2017, висновок судово-медичної експертизи №105 від 31.01.2017.

У запереченнях на апеляційні скарги захисник адвокат ОСОБА_9 просить відмовити у їх задоволенні, вирок суду залишити без змін, оскільки даний вирок є законним та обґрунтованим, а доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які підтримали апеляційні скарги та просили ухвалити обвинувальний вирок з підстав, викладених у скаргах, доводи потерпілої ОСОБА_6 та її представника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання своїх апеляційних скарг та апеляційної скарги прокурора, міркування обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 щодо законності оскаржуваного вироку та відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та повторно дослідивши частину доказів, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК імперативно визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції належним чином не дотримався вказаних вимог закону.

Так, дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Тобто, виходячи зі змісту положень вказаної норми кримінального закону, спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу є кримінально караним діянням.
Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст.345 КК, є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об`єктом психічна недоторканість працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.
Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у: погрозі (ч.1 ст.345); заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень легких, середньої тяжкості (ч.2 ст.345) або тяжких (ч.3 ст.345).
Злочин вважається закінченим з моменту висловлення погрози (ч.1 ст.345), заподіянні побоїв чи тілесних ушкоджень (частини 2 або 3 ст.345).
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Разом з тим, зі змісту вироку вбачається, що підставою для виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні було не доведення наявності в його діях умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а також здійснення ним не удару, а поштовху.
Однак з таким висновком колегія судів погодитися не може.
Зокрема, при допиті у суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_6 показала, що нею розглядалась скарга ОСОБА_8 як потерпілого у кримінальному провадженні, де вона здійснювала процесуальне керівництво. 31 січня 2017 року вона викликала до себе в службовий кабінет ОСОБА_8 задля ознайомлення та узгодження з ним позиції стосовно його скарги, оскільки на той час була запроваджена саме така процедура розгляду скарг в обласній прокуратурі. Також у цьому службовому кабінеті були робочі місця її колег - ОСОБА_13 і ОСОБА_17 . Ознайомившись з проектом відповіді та поставивши там свій підпис, ОСОБА_8 попросив надати йому відскановану копію цієї відповіді, однак, зважаючи на те, що вона ще не була підписана прокурором області, тому потерпіла пояснила ОСОБА_8 , що така копія буде йому надіслана після її підписання. Проте обвинувачений після відмови почав агресивно себе поводити, сильно кричати, на що йому робили зауваження колеги потерпілої. Потерпіла вказала, що вирішила все ж таки зробити копію цієї відповіді ОСОБА_8 , однак він, підійшовши до неї, сказав: «Віддай мені оригінал» і правою рукою, штовхнувши потерпілу в груди, віддалив її від ксерокса. Потерпіла зазначила, що враховуючи її масу та масу обвинуваченого, від цього поштовху вона впала та знепритомніла. При цій події у кабінету був присутнім ОСОБА_13 , робочий стіл якого знаходився на відстані близько 1,5 м і він міг бачити ОСОБА_8 та усі ці події, оглядовість у нього нічим не була обмежена. Також потерпіла наголосила, що у зв`язку з цими подіями було проведено службове розслідування, за результатами якого її дії у даній ситуації були визнані правомірними.
Обвинувачений ОСОБА_8 при допиті в апеляційному суді вказав, що на даний час не може відтворити ті події, які відбувались у службовому кабінеті прокурора ОСОБА_12 , однак запевнив суд, що це сталось випадково, з ненобережності, він просив вибачення у потерпілої. Також обвинувачений вказав, що повністю підтримує свої показання, надані при допиті у суді першої інстанції.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що десь наприкінці січня 2017 року ОСОБА_12 запросила до свого кабінету ОСОБА_8 як потерпілого для ознайомлення з проектом відповіді на його скаргу, який, ознайомившись, попросив зробити йому копію цієї відповіді, на що потерпіла відмовила, оскільки це не передбачено нормативними актами, адже ця відповідь ще не була підписана. Після відмови обвинувачений почав голосно вимагати зробити йому копію, ця розмова тривала близько 10-15 хвилин. Оскільки з ОСОБА_8 не вдавалось домовитись, то ОСОБА_12 вирішила зробити йому копію та підійшла до ксерокса, однак ОСОБА_8 різко підбіг до неї та почав виривати цей документ лівою рукою, а ОСОБА_12 намагалась відійти назад. Коли обвинувачений вихопив цей проект відповіді, то правою рукою вдарив потерпілу у груди, від чого вона почала різко падати назад на стіну, біля якої стояла, та вдарилось головою об підлогу, знепритомніла. Зазначив, що коли потерпіла падала, то зачепила рукою обвинуваченого ОСОБА_8 , який впав на неї. Свідок вказав, що ОСОБА_8 , перебуваючи після цих подій у коридорі, під час розмови з кимось по телефону сказав: «Я забив прокурора». При цьому, ОСОБА_13 однозначно ствердив, що бачив момент нанесення удару потерпілій, оскільки ці події відбувались фактично навпроти нього, вказавши, що обвинувачений був дуже агресивний.
Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем вказаних подій, підтверджують нанесення обвинуваченим потерпілій удару-поштовху в область грудної клітки, від якого вона впала та, вдарившись головою, знепритомніла, що об`єктивно узгоджується і з висновком судово-медичної експертизи, повторно дослідженим колегією суддів за клопотаннями апелянтів.
Так, згідно з висновком експерта №105 від 31 січня 2017 року, у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки голови зліва та тіла грудини, вони виникли не менше як від двох травматичних дій тупого предмету, могли утворитись у вказаний в обставинах термін і, як кожне окремо так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті травматичної дії (удару, поштовху) в передню поверхню грудної клітки потерпілої з послідуючим її падінням та контактуванням голови об тверду переважаючу поверхню.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до визначення, яке містить Академічний тлумачний словник української мови, «поштовх» це різкий короткий удар.
Таким чином, навіть здійснення ОСОБА_8 різкого поштовху у грудну клітку потерпілої, від якої вона втратила рівновагу та впала, та який спричинив їй легкі тілесні ушкодження, утворює об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК.
Окрім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 беззаперечно усвідомлював, що перебував у службовому кабінеті у прокуратурі Рівненської області, а його неправомірні дії були спрямовані щодо прокурора під час виконання нею своїх службових обов`язків, що свідчить про наявність в його діях прямого умислу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК.
При призначенні ОСОБА_8 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до приписів ст.12 КК, є злочином середньої тяжкості, та особу винного - позитивну характеристику за місцем проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а також наявність пом`якшуючих обставин, тобто його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Вказані обставини, у своїй сукупності, є підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, наближеного до нижньої межі санкції ч.2 ст.345 КК.
Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК, який, у відповідності до приписів ст.12 цього Кодексу, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, був вчинений ОСОБА_8 31.01.2017, тобто з часу його вчинення минуло більше п`яти років.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості, а тому на даний час закінчились строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.
На підставі ст.ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3