ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16363/21

Провадження № 11-кп/4820/286/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представників потерпілих ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2020 року за № 0003183 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами останнього, потерпілого ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 5230 грн 40 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_6 на його користь 294186 грн. 72 коп. матеріальної шкоди та 250000 грн моральної шкоди. В решті позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України 76607 грн. 44 коп. заподіяної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, і 3830 грн. моральної шкоди, а також стягнуто зі ОСОБА_6 на його користь 196170 грн. моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 26 жовтня 2020 року, близько 13 год 55 хв, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Хмельницькому, у середній смузі руху проїзної частини просп. Миру зі сторони вул. Свободи в напрямку до Старокостянтинівського шосе, в порушення вимог пунктів 2.3.(б), 10.1., 10.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.01.2001 року, проявив неуважність, перед перестроюванням у ліву смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого допустив попутне зіткнення із автомобілем «ВАЗ 210994-20», д.н. НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_8 , рухався у лівій смузі руху у попутному напрямку та який після зіткнення, у некерованому стані, виїхав на зустрічний напрямок руху, де в ділянці розташування межі середньої та лівої смуг руху просп. Миру в напрямку до вул. Свободи, відбулось зустрічне зіткнення з автомобілем «ВАЗ 111930», д.н. НОМЕР_3 , який під керуванням водія ОСОБА_9 рухався по проїзній частині просп. Миру в напрямку зі сторони Старокостянтинівського шосе до вул. Свободи, в результаті чого водій ОСОБА_9 отримав множинні тілесні ушкодження, які в своїй сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями, а водій ОСОБА_8 отримав множинні тілесні ушкодження, які в своїй сукупності є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості.

Дорожньо-транспортна пригода, яка потягла вищенаведені наслідки, знаходиться в прямому причинному зв`язку із допущеними водієм автомобіля «Daewoo Espеro», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 порушеннями Правил дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Суд прийшов до помилкового висновку про його винуватість у вчиненому, оскільки вважає, що причиною дорожньо транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_8 , який порушив п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху.

Також, неправильно кваліфіковано його дії, оскільки такі слід було кваліфікувати за за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто за наслідками спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Протокол огляду місця події від 26.10.2020 року не може бути доказом у справі, оскільки такий не доводить його винуватість у вчиненому.

В матеріалах справи відсутні автотехнічні експертизи автомобілів «ВАЗ 111930», д.н.з. НОМЕР_3 , та «ВАЗ 210944-20», д.н.з. НОМЕР_2 , щодо їх технічної справності, не встановлено обставин ДТП, що свідчить про неповноту розгляду справи.

Висновки фототехнічної експертизи від 27.01.2021 року, комплексної транспортно трасологічної експертизи та експертизи обставин і механізму ДТП від 28.04.2021 року є недопустимими доказами, оскільки такі експертизи проведені на основі Методики 10.1.02 «Дослідження руху транспортних засобів», яка не є нормативним актом. Крім того, експертами не повністю надані відповіді на поставлені питання.

Не взято до уваги показання свідка ОСОБА_12 про те, що водій ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у вироку викладені неповно та перекручені. Не враховано те, що останні підтвердили, що заходів щодо відвернення даної дорожньо транспортної пригоди та екстреного гальмування вони не вживали.

Призначаючи покарання, суд не врахував, що він хворий на тяжку хворобу цироз печінки, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.

Також, не погоджується і з цивільними позовами потерпілих, вважає їх безпідставними, не підтвердженими жодними доказами.

Крім того, Книга № 1 про суми вартості проданих ОСОБА_9 товарів не може бути доказом у справі, оскільки під час розгляду цивільних позовів така у матеріалах справи була відсутня.

Потерпілий ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Призначене обвинуваченому покарання вважає надто м`яким, таким, що не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого.

Призначаючи таке, суд не врахував, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин, не працює, негативно характеризується, своєї вини у вчиненому не визнав, давав неправдиві показання, завдані збитки не відшкодував. Не взято до уваги і позицію потерпілих, які просили призначити йому максимальне покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) також подав апеляційну скаргу, в якій вирок суду в частині задоволення цивільного позову вважає незаконним та необґрунтованим, а тому просить вирок суду в цій частині скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги аргументує тим, що МТСБУ не є особою, відповідальною за шкоду, завдану діями обвинуваченого, тому до нього не може бути пред`явлений цивільний позов.

Потерпілим не дотримано вимог ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), а саме: протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП не подано до МТСБУ заяву про страхове відшкодування та інші документи, необхідні для врегулювання страхового випадку.

Крім того, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_8 мають бути документально підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я. У рішенні суду відсутнє посилання на такі докази, а копії чеків, надані потерпілим є неналежної якості та нечитабельні, тому суд безпідставно стягнув матеріальну шкоду.

Що стосується моральної шкоди, то стягуючи таку із МТСБУ на користь ОСОБА_8 суд не врахував положень ст. ст. 13, 261, 41 Закону та безпідставно задовольнив вимоги позивача.

Представник потерпілого ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та представника МТСБУ, в яких просив у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та у задоволенні апеляційної скарги представника МТСБУ про стягнення на користь потерпілого витрат на лікування від наслідків дорожньо транспортної пригоди також відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги потерпілого, думку потерпілого ОСОБА_9 та представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, вирок в частині призначеного покарання вважає законним, однак не заперечив проти апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, щодо апеляційної скарги представника МТСБУ учасники процесу поклались на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого та представника МТСБУ підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Призначаючи основне покарання місцевий суд не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч. 2 ст. 409 КПК України).

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ч. 1 ст. 414 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог обвинуваченого щодо доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

ОСОБА_14 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Показав, що 26 жовтня 2020 року, близько 14 години, керуючи автомобілем «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проспекту Миру зі сторони вул. Свободи в напрямку до Старокостянтинівського шосе, в м. Хмельницькому у середній смузі руху проїзної частини. Доїжджаючи до світлофора біля магазину «Медтехніка», він, маючи намір розвернутись для руху у протилежному напрямку, завчасно включив лівий покажчик повороту та почав перелаштовуватись з середньої смугу руху у ліву. При цьому, автомобіль «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у середній смузі руху у попутному напрямку та знаходився на далекій відстані, здійснив різке прискорення швидкості (рухаючись і швидкістю приблизно 70 км/год) та допустив зіткнення із його автомобілем, удар прийшовся у заднє ліве крило його автомобіля. Внаслідок цього автомобіль ОСОБА_8 відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з іншим автомобілем.

Отже, з погляду апеляційного суду останній підтвердив керування транспортним засобом вказаної дати та у зазначений час, на вищевказаній автодорозі, однак, фактично заперечив свою винуватість у ДТП, виклавши свою версію події, припустивши, що винним у її скоєнні є потерпілий ОСОБА_8 , який порушив п.п. 12.4 та 12.3 ПДР України, а саме: перевищив дозволену швидкість та після зіткнення не зменшив швидкість та не зупинив свій автомобіль.

В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника щодо даної версії.

Не погодившись з такою, суд привів відповідні докази та аргументи її спростування, з якими погоджується апеляційний суд.

Обвинувачення, визнане судом доведеним, суд правильно обґрунтував сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що 26 жовтня 2020 року, близько 14 години, керуючи автомобілем «ВАЗ 210994-20», рухався по проспекту Миру від вул. Свободи до Старокостянтинівського шосе в лівій смузі руху зі швидкістю 50 км/год. В середній смузі рухався автомобіль «Daewoo Espеro» під керуванням ОСОБА_6 , а перед ним - мікроавтобус. Інтервал між його автомобілем і автомобілем обвинуваченого був близько метра. Коли він ( ОСОБА_8 ), здійснюючи випередження ОСОБА_6 , порівнявся своїм автомобілем на рівні переду свого автомобіля із задніми лівими пасажирськими дверима автомобіля ОСОБА_6 , останній здійснив різкий маневр вліво, внаслідок чого допустив зіткнення із його автомобілем, який «відкинуло» вліво, тобто на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення із автомобілем «ВАЗ 111930», який рухався назустріч. До зіткнень гальмування не застосовував, оскільки не встиг зреагувати. Його лікування продовжується по даний час, він переніс декілька операцій, втратив посаду, отримав 3 групу інвалідності.

Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що за вищевикладених обставин, керуючи автомобілем «ВАЗ 111930», рухався по проспекту Миру від Старокостянтинівського шосе до вул. Свободи в середній смузі руху. У зустрічному напрямку рухались два автомобілі: «Daewoo Espеro» - в середній смузі руху, та «ВАЗ 210994-20» - у лівій. У результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталася біля зупинки «Медтехніка» за участі цих двох автомобілів, автомобіль «ВАЗ 210994-20» «викинуло» на зустрічну смугу руху, тобто на його смугу руху, внаслідок чого відбулось зустрічне зіткнення із автомобілем, яким він керував. Відстань між транспортним засобом «ВАЗ 210994-20» та його автомобілем «ВАЗ 111930» з моменту виникнення йому небезпеки становила 30-40 м., а тому він не встиг відреагувати на перешкоду та уникнути зіткнення. Його лікування продовжується по даний час, він переніс декілька операцій, отримав 3 групу інвалідності.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , які узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_8 , підтверджується, що у зазначений час автомобіль «Daewoo Espеro» зеленого кольору під керуванням ОСОБА_6 рухався по проспекту Миру зі сторони вул. Свободи у напрямку магазину «Медтехніка» у середній смузі руху. Під час свого руху автомобіль постійно маневрував то в ліву смугу руху, то вправу, намагаючись обігнати попутні автомобілі. Коли у середній смузі руху перед автомобілем «Daewoo Espеro» з`явився мікроавтобус, то автомобіль «Daewoo Espеro», намагаючись обігнати мікроавтобуса, здійснив різкий маневр повороту ліворуч, та допустив зіткнення лівою частиною свого автомобіля із автомобілем «ВАЗ 210994-20». На момент дорожньо транспортної пригоди в його автомобілі працював відеореєстратор, тому він передав його поліції.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 підтвердили, що внаслідок виїзду автомобіля «ВАЗ 210994-20» зеленого кольору на зустрічну смугу руху відбулось зіткнення із автомобілем «ВАЗ» бежевого кольору.

Отже, показаннями свідків та потерпілих, які узгоджуються між собою, підтверджується, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у середній смузі руху, перед перестроюванням у ліву смугу руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 210994-20», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку у лівій смузі руху, внаслідок чого допустив попутне зіткнення (лівою частиною свого автомобіля) із автомобілем «ВАЗ 210994-20», д.н. НОМЕР_2 , який після зіткнення виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зустрічне зіткнення з автомобілем «ВАЗ 111930», д.н.з. НОМЕР_3 .

Такі показання свідків взаємоузгоджуються між собою, та і з іншими доказами у справі, а тому є належними та допустимими.

Вину обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні суд правильно обґрунтував і об`єктивними доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема, даними протоколу огляду місця ДТП з план-схемою та фото-таблицями до нього від 26.10.2020 року підтверджується, що місцем зіткнення є проїзна частина дороги проспекту Миру м. Хмельницького. Вона розділена на два протилежні напрямки, кожен з яких горизонтальною дорожньою розміткою розділений на три смуги руху. Задня частина автомобіля «ВАЗ 111930», д.н.з. НОМЕР_3 розташована на узбіччі проїзної частини проспекту Миру в напрямку від Старокостянтинівського шосе до вул. Свободи, а передня часина на крайній смузі руху, перпендикулярно до дороги. Передня частина автомобіля «ВАЗ 210994-20», д.н.з НОМЕР_2 , розташована на роздільній смузі, а задня частина - на лівій смузі руху в напрямку Старокостянтинівського шосе, автомобіль «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , припаркований у правій смузі у цьому ж напрямку (Т. 1, а.с. 121-136).

Наявні сліди подряпин дорожнього покриття, уламки скла та частин кузова, які локалізовані у лівій та середній смузі руху у напрямку вул. Свободи, тобто у тому числі і в смузі руху, де здійснював рух ОСОБА_9 .

У автомобіля «ВАЗ 111930», д.н.з. НОМЕР_3 , наявні механічні пошкодження, які локалізовані у передній та лівій частині транспортного засобу: розбите лобове скло, деформовано кузово, капот, ліве переднє крило, ліві передні двері, що свідчить про те, що удар прийшовся у передню та ліву частину автомобіля.

У автомобіля «ВАЗ 210994-20», д.н.з НОМЕР_2 , виявлено тотальне пошкодження кузова, тотальна деформація передньої частини автомобіля, на правих передніх дверях виявлено пошкодження (подряпини) лакофарбового покриття.

У автомобілі «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено деформацію лівого переднього крила, лівих передніх дверей, виявлено пошкодження лакофарбового покриття переднього лівого крила, передніх лівих та задніх дверей у виді подряпин.

Наявні механічні ушкодження на автомобілях «ВАЗ 210994-20» та «Daewoo Espеro» свідчать про те, що на момент зіткнення контакт відбувся між правими передніми дверима автомобіля «ВАЗ 210994-20», д.н.з НОМЕР_2 , та лівими передніми дверима автомобіля «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого відбулось ковзне зіткнення.

Враховуючи наявні механічні пошкодження на автомобілі «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , у виді ковзного зіткнення, які локалізовані у лівій частині автомобіля, зокрема передніх дверей водія, твердження обвинуваченого про те, що водій автомобіля «ВАЗ 210994-20» здійснив різке прискорення швидкості та допустив зіткнення у заднє ліве крило його автомобіля є безпідставним.

Факт отримання потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вищевказаних тілесних ушкоджень в результаті дій ОСОБА_6 підтверджується даними висновків судово медичних експертиз.

Так, даними висновку судово медичної експертизи № 71 від 15.02.2021 року підтверджується, що у ОСОБА_8 станом на 26.10.2020 виявлена тупа поєднано-комбінована травма голови, тулуба та кінцівок із тілесними ушкодженнями у вигляді закритого уламкового перелому тіла лівої стегнової кістки на рівні верхньої третини її тіла (діафіза) зі зміщенням уламків, закритого уламкового перелому тіла правої великогомілкової кістки на рівні середньої третини її тіла зі зміщенням уламків, закритого уламкового перелому тіла правої малогомілкової кістки на рівні нижньої третини зі зміщенням уламків, відкритого уламкового перелому п`яткової кістки правої стопи зі зміщенням уламків, забійно-рваної рани м`яких тканин і саден шкіри внутрішньої поверхні п`яткової ділянки, правої стопи, закритого уламкового перелому тіла променевої кістки лівого передпліччя на рівні середньої третини зі зміщенням уламків, забійно-рваної рани лівого колінного суглобу, множинних поверхневих ран м`яких тканин обох гомілок і стоп, рвано-різаних ран м`яких тканин підборіддя, струсу головного мозку, множинних саден шкіри передньої черевної стінки, обличчя, забійної рани правої бічної поверхні черевної стінки, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів (Т. 1, а.с. 149-151).

Відомостями із висновку судово медичної експертизи № 1127 від 26.04.2021 року підтверджується, що у ОСОБА_9 станом на 26.10.2020 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому основи черепа, забою головного мозку тяжкого ступеня, епідуральної гематоми справа над скроневою часткою головного мозку, епідурального крововиливу над лівою скроневою часткою головного мозку, двобічного розриву барабанних переділок, лівобічної ліквореї, парезу око відвідного нерва зліва, периферичного парезу лицьового нерва справа, закритого уламкового перелому середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, відкритого уламкового внутрісуглобового перелому медіального виростка правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, забійно-рваної рани медіальної поверхні нижньої третини правого стегна з переходом на колінний суглоб, гематом м`яких тканин та саден шкіри голови, грудної клітки, верхніх кінцівок, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, і могли утворитися від дії тупих твердих предметів, не виключено, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля (Т. 1, а.с. 152-154).

Із даних висновку експерта № СЕ-19/123-21/297-ІТ від 15.02.2021 вбачається, що на момент огляду робоча гальмова система автомобіля «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , виконувала свої конструктивні функції, ознак, які б свідчили про непрацездатність чи відмову робочої гальмової системи до моменту ДТП не встановлено (Т. 1, а.с. 142-148).

Даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 02.11.2020 року з додатком підтверджується видача свідком ОСОБА_15 відеореєстратора марки «Xiomi» із карткою пам`яті «Kingstom», з якої відеофайли IMG_0209, IMG_0216 скопійовано на оптичний диск DVD-R (Т. 1, а.с. 157-158).

Відповідно до протоколу огляду предметів (документів) від 02.11.2020 року оглянуто зміст відеофайлів, отриманих з відеореєстратора ОСОБА_15 , та встановлено обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.10.2020 року на проспекті Миру, м. Хмельницького. Так, на 56 секунді 56 хвилині 14 години проглядається, що в лівій смузі руху проїзної частини проспекту Миру в напрямку до Старокостянтинівського шосе рухається автомобіль зеленого кольору, за зовнішніми ознаками схожий на «ВАЗ 2109». Попереду нього в середній смузі руху проїзної частини проспекту Миру в напрямку до Старокостянтинівського шосе рухається автомобіль зеленого кольору, за зовнішніми ознаками схожий на «Daewoo Espеro». На 00 секунді 57 хвилині 14 години чітко видно, що водій автомобіля зеленого кольору за зовнішніми ознаками схожого на «Daewoo Espеro», який рухається у середній смузі руху проїзної частини проспекту Миру, починає змінювати свій напрямок руху ліворуч в напрямку до автомобіля зеленого кольору за зовнішніми ознаками, схожого на «ВАЗ 2109», який рухається у лівій смузі руху проїзної частини проспекту Миру. На 00 секунді 57 хвилині 14 години чітко видно, що між автомобілем зеленого кольору, за зовнішніми ознаками схожим на «Daewoo Espеro», та автомобілем зеленого кольору, за зовнішніми ознаками схожим на «ВАЗ 2109», відбувається зіткнення. В подальшому автомобіль, за зовнішніми ознаками схожий на «ВАЗ 2109», після зіткнення починає переміщатись ліворуч в напрямку зустрічної смуги руху, по якій в той момент рухається автомобіль світлого кольору (Т. 1, а.с. 159).

Даними висновку експерта № 10.9-0309:20 від 11.11.2020 року підтверджується, що в електронному файлі відеозапису «IMG_0209.МР4» міститься інформація про дорожньо транспортну пригоду. Виконано розкадрування відеозапису, що міститься у даному файлі в період з 00:02:25 год по 00:02:35 год (згідно часових міток від початку відтворення відеофайлу). Результати розкадрування записано на оптичний диск, який є додатком до даного висновку експерта (Т. 1, а.с. 162-164);

Із відомостей протоколу огляду предметів (документів) від 17.11.2020 року вбачається, що оглянуто оптичний диск, який є додатком до висновку експерта № 10.9-0309:20 від 11.11.2020 року. З нього вбачається, що з моменту зміни напрямку руху автомобіля зеленого кольору, схожого на «Daewoo Espеro», до моменту зіткнення із автомобілем зеленого кольору, схожого на «ВАЗ 2109», проходить 20 кадрів, що становить 0,66 секунди (Т. 1, а.с. 165-167).

Такі відомості узгоджуються із даними висновку експерта № 6.1-0016:20 від 27.01.2021, відповідно до якого з моменту зміни напрямку руху автомобіля, схожого на «Daewoo Espеro» до моменту зіткнення із автомобілем, схожого на «ВАЗ 21099» проходить 0,6 с (Т. 1, а.с. 169-171).

Тобто, з моменту виникнення водію ОСОБА_8 небезпеки для руху до моменту зіткнення транспортних засобів «ВАЗ 210994-20» та «Daewoo Espеro», пройшло 0,6 с.

Даними інформації, яка зафіксована на оптичному диску підтверджується, що автомобіль «Daewoo Espеro», зеленого кольору, ідентифікований у місцевому суді обвинуваченим ОСОБА_6 як автомобіль під його керуванням, рухаючись в середній смузі руху проїзної частини проспекту Миру від вул. Свободи у напрямку Старокостянтинівського шосе, змінив напрям руху ліворуч до автомобіля «ВАЗ 21099» зеленого кольору, ідентифікованого у місцевому суді потерпілим ОСОБА_8 як автомобіль під його керуванням, який рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху, в результаті чого відбулось зіткнення даних автомобілів (Т. 1, а.с. 164).

Відомостями із висновку комплексної судової інженерно транспортної транспортно трасологічної еспертизи обставин та механізму дорожньо транспортної пригоди № СЕ-19/123-21/3034-ІТ від 28.04.2021 року підтверджується, що з технічної точки зору до виникнення даної ДТП призвели дії водія автомобіля «Daewoo Espеro» ОСОБА_6 , пов`язані із створенням водію ОСОБА_8 небезпеки для руху, за таких обставин, при яких водій ОСОБА_8 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoo Espеro» та, як наслідок, відбулось неконтрольоване переміщення автомобіля «ВАЗ 210994-20» з виїздом на зустрічний напрямок руху за таких обставин, при яких водій зустрічного автомобіля «ВАЗ 111930» ОСОБА_9 був позбавлений технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Espеro» ОСОБА_6 , як оператор транспортного засобу, повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1., 10.3. ПДР, дотримання яких дозволило б попередити створення небезпеки для руху водієві ОСОБА_8 .

Експерт ОСОБА_17 , будучи допитаним місцевим судом, підтвердив свій висновок.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №308 від 24.06.2021 року ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення і на даний час виявляв та виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з психопатизацією особистості, проте він міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Отже останній під час вчинення дорожньо транспортної пригоди міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому є осудним.

Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_6 який допустив порушення вимог пунктів пп. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. Вищевказані порушення вимог Правил допущені ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричиненням потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Ці докази суд правильно визнав належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України, і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Оцінивши в сукупності всі вищевказані докази, суд правильно встановив їх достатність для висновку про винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

Твердження строни захисту про те, що причиною дорожньо транспортної стали дії потерпілого ОСОБА_8 , який порушив п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, на увагу суду не заслуговує та спростовується наступними доказами.

Згідно з п. 12.4. Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Відповідно до п. 12.3 Правил у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

У судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_8 , показав, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ 210994-20», рухався по проспекту Миру у м. Хмельницький зі швидкість близько 50 км/год, тобто в межах допустимої швидкості. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували порушення ним швидкості, матеріали справи не містять.

Також, із показань потерпілого ОСОБА_8 наданих місцевому суду, вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_14 , здійснив різкий маневр вліво, внаслідок чого допустив зіткнення із його автомобілем «ВАЗ 210994-20», який «відкинуло» вліво, тобто на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення із автомобілем «ВАЗ 111930», який рухався назустріч. До зіткнень гальмування не застосовував, оскільки не встиг зреагувати.

Тобто, небезпека для водія автомобіля ВАЗ «210994-20» ОСОБА_8 виникла з моменту зміни напрямку руху ліворуч автомобіля «Daewoo Espеro» під керуванням ОСОБА_14 . З цього моменту до моменту зіткнення із автомобілем ВАЗ «210994-20» відповідно до висновку судової фототехнічної експертизи № 6.1-0016:20 пройшло 0,6 секунди.

Проміжок часу 0,6 с, що минув з моменту виникнення водію ОСОБА_8 небезпеки для руху до моменту зіткнення транспортних засобів «ВАЗ 210994-20» та «Daewoo Espеro», є надто короткий. Тому, при своєчасному реагуванні на задану небезпеку для руху, водій ОСОБА_8 до моменту зіткнення був позбавлений можливості привести в дію робочу гальмову стистему керованого ним транспортного засобу, що узгоджується із показаннями потерпілого та даними висновку комплексної судової інженерно транспортної транспортно трасологічної екпертизи № СЕ-19/123-21/3034-ІТ від 28.04.2021 року, якими підтверджується, що водій ОСОБА_8 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoo Espеro» з моменту виникнення йому небезпеки.

Що стосується дій водія ОСОБА_9 , який на думку сторони захисту, також порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо транспортної пригоди за участі його автомобіля, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у своїх показаннях вказав, що відстань з моменту виникнення йому небезпеки, тобто виїзду транспортного засобу «ВАЗ 210994-20» внаслідок дорожньо транспортної пригоди на його смугу руху до його автомобіля «ВАЗ 111930» становила 30-40 м., а тому він не встиг відреагувати на перешкоду та уникнути зіткнення.

Такі його показання узгоджуються із даними висновку комплексної судової інженерно транспортної транспортно трасологічної екпертизи № СЕ-19/123-21/3034-ІТ від 28.04.2021 року, якими підтверджується, що водій автомобіля «ВАЗ 111930» ОСОБА_9 з моменту виникнення йому небезпеки для руху був позбавлений технічної можливості зупинитись раніше, ніж автомобіль «ВАЗ 210994-20» досягне місця його зупинки, та відповідно не мав технічної можливості запобігти зіткненню з останнім.

Отже, ні водій ОСОБА_8 , ні водій ОСОБА_9 з моменту виникнення їм небезпеки для руху не мали технічної можливості вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, щоб запогти зіткненню транспортних засобів та уникнути дорожньо транспортної пригоди.

Разом з тим, даними висновку цієї ж комплексної експертизи підтверджується, що з технічної точки зору до виникнення вказаної дорожньо транспортної пригоди призвели дії водія автомобіля «Daewoo Espеro» ОСОБА_6 , пов`язані із створенням водію ОСОБА_8 небезпеки для руху, та, як наслідок, відбулось неконтрольоване переміщення автомобіля «ВАЗ 210994-20» з виїздом на зустрічний напрямок руху. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Espеro» ОСОБА_6 , як оператор транспортного засобу, повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1., 10.3. ПДР, дотримання яких дозволило б попередити створення небезпеки для руху водієві ОСОБА_8 .

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що причиною, доророжньо транспортної пригоди стали саме дії водія ОСОБА_14 , який не був уважним, перед перестроюванням у ліву смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, тобто порушив п.п. 2.3 (б), 10.1., 10.3. ПДР.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд не врахував, що у висновку комплексної експертизи зазначено про порушення водіями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 п. 12.3 Правил дорожнього руху, то слід зазначити наступне.

Так, у п.п. 4 та 7 висновку комплексної судової інженерно транспортної транспортно трасологічної екпертизи № СЕ-19/123-21/3034-ІТ від 28.04.2021 року експерт, дійсно, зазначив, що водії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинні були діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Разом з тим, незалежно від вказаного, у п. п. 5 та 8 експерт прийшов до висновку, що останні не мали технічної можливості запобігти зіткненню автомобілів.

Посилання сторони захисту на те, що суд неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження кваліфікується за ч. 1 ст. 286 КК України та не може кваліфікуватися у сукупності із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Так, об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху, що також може виключити відповідальність водія.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року за результатом розгляду справи № 130/720/17, провадження № 51-2134 км 19.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року за результатом розгляду справи №523/12810/15-к у випадку, коли правила дорожнього руху порушені кількома учасниками ДТП, до кримінальної відповідальності притягується лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Протиправна поведінка іншого учасника ДТП є умовою спричинення відповідних наслідків, та не впливає на підставу кримінальної відповідальності особи, у діях якої встановлено причинний зв`язок з наслідками що настали.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 523/12810/15-к.

Встановлено, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги пунктів 2.3.(б), 10.1., 10.3. Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив попутне зіткнення із автомобілем «ВАЗ 210994-20», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який після зіткнення, у некерованому стані, виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зустрічне зіткнення із автомобілем «ВАЗ 111930», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

Отже, потерпілий ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації ОСОБА_14 , при цьому він не мав технічної можливості запобігти зіткненню автомобілів, що підтверджується дослідженими судом доказами, а тому його відповідальність виключається.

Разом з тим, встановлено, що вищевказані порушення ОСОБА_6 вимог правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою та її наслідками, а саме: заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_8 .

А тому суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто за більш тяжкими наслідками, які настали в результаті вчиненої ним дорожньо транспортної пригоди, а саме: спричинення потерпілому ОСОБА_18 тяжкого тілесного ушкодження.

Доводи про те, що протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 26 жовтня 2020 року зі світлинами та план схемою до нього є неналежним доказом, оскільки окремо не підтверджує вину ОСОБА_14 у вчиненні дорожньо транспортної пригоди, на увагу суду не заслуговує.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, тощо.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як вбачається із протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 26 жовтня 2020 року зі світлинами та план схемою до нього, такими підтверджується обставини, що підлягають доказуванню, а саме: місце ДТП, розташування транспортних засобів, дорожні умови та дорожня обстановка, пошкодження транспортних засобів, а тому, такий доказ є належним.

Крім того, винуватість ОСОБА_19 у вчиненому підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, а не лише одним протоколом огляду місця ДТП.

Твердження апелянта про те, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено неповно, оскільки не проведено автотехнічних експертиз автомобілів «ВАЗ 111930» та «ВАЗ 210994-20» та не перевірено технічну справність їх гальмівної системи до моменту ДТП, є безпідставним, оскільки під час досудового розслідування та в судовому засіданні місцевого суду потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що з моменту виникнення небезпеки для їх руху, екстреного гальмування вони не здійснювали, оскільки не встигли відреагувати на перешкоду. А тому, підстав для перевірки технічної справності гальмівної сиситеми їх автомобілів не було.

Окрім того, слідчий відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Непроведення експертизи ніяким чином в даному конкретному кримінальному провадженні не вплинуло на повноту слідства, оскільки було зібрано достатньо інших доказів на підтвердження версії сторони обвинувачення про причетність саме ОСОБА_14 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Отже, відсутні підстави вважати, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено неповно з підстав непроведення автотехнічних експертиз автомобілів «ВАЗ 111930» та «ВАЗ 210994-20».

Безпідставним є також твердження апелянта про перебування потерпілого ОСОБА_8 на момент дорожньо транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння, оскільки таке спростовується даними токсикологічного дослідження крові № 1295 КП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги», за результатом яких у крові ОСОБА_8 вмісту алкоголю не виявлено. Такі результати були відкриті учасникам провадження в порядку ст. 290 КПК України.

Доводи про те, що висновок фототехнічної судової експертизи № 6.1-0016:20 від 27.01.2021 року є недопустимим доказом, оскільки зроблений на основі Методики 10.1.02 «Дослідження руху транспортних засобів», яка не є нормативним або піднормативним правовим актом, апеляційний суд до уваги не бере виходячи з наступного.

Так, зі змісту даного висновку вбачається, що при проведенні експертного дослідження використовувалась лише методика дослідження фотографічних зображень, фотоапаратури та фотоматеріалів ВНДІСЕ № 1982, № 6.1.02, інших методик не застосовувалось.

Вимогами до Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року № 1038-ХІІ (стаття 8) та Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» (п. 1.4), затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 08.10.1998 року № 53/5, визначено, що під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами можуть застосовуватись не лише нормативно-правові акти та нормативні документи, а й також методики проведення судових експертиз. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

Отже, застосування методик під час проведення експертного дослідження передбачено вимогами закону, а тому відсутні підстави визнавати вказаний висновок експерта з наведених підстав недопустимим.

З цих же підстав апеляційний суд визнає безпідставним твердження сторони захисту про недопустимість висновку комплексної судової інженерно транспортної транспортно трасологічної експертизи № СЕ-19/123-21/3034-ІТ від 28.04.2021 року, який зроблений, в тому числі, на основі Методики 10.1.02 «Дослідження руху транспортних засобів».

Посилання на те, що під час проведення фототехнічної судової експертизи експертом досліджувався DVD+R диск, а не оригінал відеозапису, що також свідчить про недопустимість висновку експерта № 6.1-0016:20 від 27.01.2021 року, не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків суду про допустимість цього доказу.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к) ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Як вбачається із матеріалів провадження, із карти памяті відеореєстатора, який надав ОСОБА_15 , скопійовано відеофайли на DVD +R диск «Оmega» та поміщено такий диск до паперового конверту, який заклеєно та скріплено підписом. Цей же диск передано експерту для проведення експертного дослідження. Отже, DVD +R диск, який досліджувався експертом, і є оригіналом електронного доказу.

А тому, підстав сумніватись у допустимості висновку фототехнічної судової експертизи № 6.1-0016:20 від 27.01.2021 року апеляційний суд не вбачає.

Доводи про те, що висновок комплексної судової інженерно транспортної транспортно трасологічної експертизи № СЕ-19/123-21/3034-ІТ від 28.04.2021 року є неповним, оскільки експерт не надав відповіді на поставленні питання, на увагу суду не заслуговує та спростовується змістом вказаного висновку, з якого вбачається, що експерт надав відповіді на поставлені йому питання, в тому числі щодо дій водія ОСОБА_6 , водія ОСОБА_8 та водія ОСОБА_9 .

Посилання на те, що висновок комплексної експертизи ґрунтується на даних висновку судової фототехнічної експертизи № 6.1-0016:20, який є недопустимим доказом, а тому не може бути покладений в основу доведеності вини обвинуваченого, на увагу суду не заслуговує, оскільки як місцевим , так і апеляційним судом не встановлено підстав недопустимості висновку фототехнічної судової експертизи № 6.1-0016:20 від 27.01.2021 року, а отже і висновку комплексної експертизи.

Що стосується доводів про те, що суд у своєму вироку неповністю та перекручено виклав показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема даними технічних записів судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_14 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Перевіряючи ж вирок в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів погоджується із доводами потерпілого щодо м`якості такого, невідповідності ступеню тяжкості та особі обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначаючи йому мінімальний строк основного покарання, передбачений санкцією даної статті, не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, та призначив надто м`яке покарання.

Визначаючи розмір покарання, суд першої інстанції лише констатував, що останній в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив тяжкий злочин, не працює, характеризується негативно, завдані збитки не відшкодував, однак, їх не врахував. Також, не врахував поведінку обвинуваченого, його відношення до вчиненого, характер допущених порушень, а також наслідки, які настали.

Натомість, призначене судом покарання є явно несправедливим у розумінні ст. 414 КПК України внаслідок його м`якості, таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку у вказаній частині (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеним, що 26 жовтня 2020 року, близько 13 год 55 хв, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Daewoo Espеro», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Хмельницькому, у середній смузі руху проїзної частини просп. Миру зі сторони вул. Свободи в напрямку до Старокостянтинівського шосе, в порушення вимог пунктів 2.3.(б), 10.1., 10.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.01.2001, проявив неуважність, перед перестроюванням у ліву смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого допустив попутне зіткнення із автомобілем «ВАЗ 210994-20», д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_8 , рухався у лівій смузі руху у попутному напрямку та який після зіткнення, у некерованому стані, виїхав на зустрічний напрямок руху, де в ділянці розташування межі середньої та лівої смуг руху просп. Миру в напрямку до вул. Свободи, відбулось зустрічне зіткнення з автомобілем «ВАЗ 111930», д.н.з. НОМЕР_3 , який під керуванням водія ОСОБА_9 рухався по проїзній частині просп. Миру в напрямку зі сторони Старокостянтинівського шосе до вул. Свободи, в результаті чого водій ОСОБА_9 отримав множинні тілесні ушкодження, які в своїй сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями, а водій ОСОБА_8 отримав множинні тілесні ушкодження, які в своїй сукупності є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості.

Порушення ОСОБА_14 вимог пунктів 2.3.(б), 10.1., 10.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.01.2001 року, знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою та наслідками, які настали, а саме: спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень та потепілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Отже, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує, що останній вчинив хоч і необережне, але тяжке кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого.

Як особа, ОСОБА_14 в силу ст. 89 КК України не судимий, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується відомостями з ОСК ГУНП у Хмельницькій області, але належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив кримінальне правопорушення (Т.1, а.с. 191-192).

Обвинувачений не працює, характеризується негативно, притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, що підтверджується даними характеристики заступника начальника СДОП ВП Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області (Т. 1, а.с. 198).

Також, ОСОБА_14 проявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з психопатизацією особистості, що підтверджується даними висноку судово психіатричної експертизи № 308 від 24.06.2021 року. До червня 2021 року він перебував на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання наркотиків (опіатів), що підтверджується відомостями із довідки КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоровя» (Т. 1, а.с. 194, 195-197, 199).

Крім того, обвинувачений хворіє на гепатит С, що підтверджується даними діагностичного звіту від 21.01.2022 року (Т. 1, а.с. 283).

Апеляційний суд враховує і поведінку ОСОБА_14 , який своєї вини у вчиненому не визнав, натомість, переклав її на потерпілих, а отже, у вчиненому не розкаявся, вибачення у потерпілих не попросив, що свідчить про відсутність осуду своєї поведінки, потерпілих у лікарні не відвідував, завдані збитки не відшкодував, що останні пітвердили у судовому засіданні.

Окрім того, при призначенні покарання колегія суддів також враховує наслідки вчиненого, а саме: потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а потерпілий ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, протягом тривалого часу вони перебували на лікуванні, близько шести місяців були прикутими до ліжка, їм проведено ряд оперативних втручань, встановлено третю групу інвалідності по причині ураження опорно рухового апарату.

Також, апеляційний суд враховує і думку потерпілих, які просили призначити ОСОБА_14 максимальну міру покарання, передбачену ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі у середніх межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується додаткового покарання, то апеляційний суд погоджується із розміром, визначеним судом першої інстанції, у виді трьох років позбавлення права керувати транспортними засобами.

Твердження ОСОБА_14 про те, що він хворіє на гепатит C, що унеможливлює його лікування, під час відбування покарання у виді позбавлення волі, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Так, права засудженого до позбавлення волі у сфері охорони здоров`я, основні засади надання медичної допомоги та взаємодія закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги засудженим визначені Порядком організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством.

Отже, особи, які перебувають в місцях позбавлення волі отримують медичну допомогу, а тому, перешкоди для лікування ОСОБА_14 під час відбування покарання відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо безпідставності заявлених щодо нього потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_20 цивільних позовів, колегія суддів вважає такі необгрунтованими враховуючи наступне.

Виходячи з вимог ст. 127 КПК України за доведеності вини обвинувачений повинен відшкодувати потерпілому спричинену кримінальним правопорушенням шкоду.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1198 ЦК розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, проявилась у душевних стражданнях, моральних переживаннях та порушенні нормальних життєвих зв`язків через спричинені тілесні ушкодження.

Вимогами ст. ст. 11166, 1167 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_14 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок його дій потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження, у зв`язку з цим, зазнали моральних та фізичних страждань. Крім того, ОСОБА_9 , будучи фізичною особою підприємцем, втратив свій заробіток.

З метою відшкодування шкоди потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пред`явили до обвинуваченого ОСОБА_14 цивільні позови.

ОСОБА_9 , після збільшення позовних вимог, просив стягнути з обвинуваченого на його користь 294186 грн. 72 коп. матеріальної шкоди (втрачений заробіток) та 500000 грн. моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_8 просив стягнути з обвинуваченого лише моральну шкоду в розмірі 196 170 грн.

Оскарженим вироком цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, а цивільний позов ОСОБА_8 повністю. Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 294186 грн. 72 коп. матеріальної шкоди (втрачений заробіток) та 250000 грн. моральної шкоди, а на користь ОСОБА_8 196 170 грн. моральної шкоди.

Стягуючи із обвинуваченого на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду (втрачений заробіток), суд вказав, що така підтверджена відповідними доказами. З наведеним висновком погоджується апеляційний суд.

Так, на підтвердження свого цивільного позову в частині матеріальної шкоди ОСОБА_9 надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань, витяг з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, а також Книгу № 1, видану на його ім`я як фізичної особи-підприємця, із зазначенням сум доходу за 2020 рік, з яких вбачається, що ОСОБА_9 з 03.02.2020 року зареєстрований у зазначеному реєстрі як фізична особа підприємець, його дохід за 2020 рік (з лютого по жовтень 2020 року, тобто за 9 місяців) становив 220640 грн. (Т. 1, а.с. 46-47, 209-219).

Отже, цивільний позов ОСОБА_9 в частині матеральної шкоди підтверджений відповідними доказами, а тому доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 не надав жодного доказу на підтвердження здійснення ним підприємницької діяльності в І, ІІ, ІІІ кварталах 2020 року є безпідставними.

Посилання обвинуваченого на те, що Книга № 1 є недопустимим доказом, оскільки джерело її походження невідоме, на увагу суду не заслуговує та спростовується даними журналу та звукозапису судового засілання місцевого суду від 17 травня 2022 року, з яких вбачається що такий документ був наданий представником ОСОБА_9 у судовому засіданні місцевого суду (фактично на вимогу захисника ОСОБА_7 ) разом із заявою про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що додатком до заяви є Книга № 1 на ім`я ОСОБА_9 (Т.1, а.с. 236-237).

Що стосується моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то вирішуючи такі позовні вимоги, місцевий суд врахував, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а потерпілому ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження. В результаті отриманих травм, останні тривалий час перебували на лікуванні, були прикуті до ліжка, і не могли самостійно рухатись, їм проведено ряд оперативних втручань. Очевидно, що останні перенесли фізичний біль, незручності і душевні страждання, що також змінило їх звичний спосіб життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування. Потерпілі переживали за своє здоров`я, та подальше життя, не могли вести повноцінний спосіб життя, відчували дискомфорт і незручності, через що вимушені були докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачали власний час в зв`язку із зверненням за медичною допомогою, наслідки таких пошкоджень відчувають і до теперішнього часу. Їм встановлено третю групу інвалідності по причині ураження опорно рухового апарату. ОСОБА_8 втратив займану посаду, у зв`язку з чим також переніс додаткові душевні страждання.

На думку суду, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого, наслідків, що настали, понесених потерпілими моральних та фізичних страждань, суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується, що задоволені судом суми моральної шкоди, які підлягають стягненню зі ОСОБА_14 є адекватними вчиненому та повністю компенсують понесену потерпілими моральну шкоду.

Отже, суд обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_8 та частково ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника МТСБУ щодо неправомірного стягнення із МТСТУ матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-ІV).

Згідно з п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) № 1961-ІV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, якщо шкода, заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Встановлено, що на момент вчинення дорожньо транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_6 свою цивільно правову відповідальність за завдану шкоду не застрахував, тому відповідно до Закону відповідальним за заподіяну ним шкоду здоров`ю в межах страхових сум, що були чинними на день настання ДТП (260 000 грн), є МТСБУ.

Внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

З метою відшкодування шкоди потерпілий ОСОБА_8 звернувся з цивільним позовом до МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому останній просив стягнути з МТСБУ на його користь матеріальну шкоду (витрати на лікування) в сумі 76607 грн. 44 коп. та 3830 грн. моральної шкоди.

Оскарженим вироком позовні ОСОБА_8 до МТСБУ задоволені повністю, стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду (витрати на лікування) в сумі 76607 грн. 44 коп. та 3830 грн. моральної шкоди.

Стягуючи матеріальну шкоду зі страхової команії суд вказав, що її розмір, заявлений позивачем у позові, підтверджений відповідними доказами. З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до виписного епікрізу Ортопедичного відділення КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької міської ради ОСОБА_8 перебував на лікуванні з 26.10.2020 року по 22.12.2020 року, тобто з дня настання дорожньо транспортної пригоди. Діагноз: політравма: поєднана травма, ЗТГК, забій грудної клітини, ТОЧП, закритий уламковий перелом верхньої третини лівої стегнової кістки правої стопи зі зміщенням уламків. Закритий уламковий перелом діалізу середньої третини правої гомілки зі зміщенням фрагментів. Відкритий уламковий перелом правої п`ятки із значним зміщенням фрагментів. Забійно рвана рана з вираженим осадженням шкіри медіальної поверхні правої п`ятки. Закритий уламковий перелом середньої третини діалізу лівої променевої кістки. Забійно рвана рана колінного суглобу. Множинні поверхневі рани обох гомілок та стоп. Травматичний шок.

Йому тричі проводили хірургічне лікування переломів кісток остеометалосинтез.

Відповідно до даних чеків на придбання ліків та медичних препаратів, а також квитанцій про оплату за вироби медичного призначення для остеосинтеза, потерпілий витратив на своє лікування 76607 грн. 44 коп. (Т. 1, а.с. 60-78).

Із наданих потерпілим ОСОБА_8 чеків та інших доказів, які підтверджують витрати на його лікування, вбачається, що вказані медичні препарати придбані у період проходження ним лікування, а види ліків і їхні назви вказують на те, що ці ліки використовувались для лікування травм потерпілого, отриманих внаслідок неправомірних дій обвинуваченого. Очевидної невідповідності в цих даних колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Отже, враховуючи діагноз потерпілого, проведення йому оперативних втручань, апеляційний суд не вбачає підстав сумніватись, що вказані у чеках медичні препарати були витрачені саме на його лікування, а тому суд обґрунтовано стягнув зі страхової компанії 76607 грн. 44 коп. на лікування потерпілого.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 13 вересня 2022 року, справа № 686/24681/18, провадження № 51-331км19, погодившись з аргументами суду апеляційної інстанції на користь обґрунтованості та належного підтвердження витрат на лікування потерпілої, відповідно до яких період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у наданих потерпілою фіскальних чеках, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені судом першої інстанції, співпадають з періодом проходження нею лікування, який підтверджується відповідними даними у виписках з медичної документації на ім`я останньої, а виходячи з їх виду та назв, вони могли бути використані для лікування травм, отриманих останньою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, суд обґрунтовано стягнув з МТСБУ вказану суму витрат на лікування потерпілого, оскільки винна особа ОСОБА_6 на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, слід зазначити, що МТСБУ уже відшкодувало ОСОБА_8 витрати на лікування в повній мірі, що підтвердив у судовому засіданні його представник.

Посилання представника страхової компанії на те, що витрати на лікування ОСОБА_8 не підлягають стягненню, оскільки відсутнє призначення лікаря є безпідставними та спростовуються даними наявного у матеріалах справи повідомлення, підписаного директором КНП «Хмельницька обласна лікарня», завідуючим відділення, лікарем, з якого вбачається, що ОСОБА_8 призначались ряд медичних послуг, лікарських засобів та витратних матеріалів, які останній придбавав за власні кошти (Т. 1, а.с. 57-58).

Що стосується твердження представника МТСБУ про те, що потерпілий в межах 30 денного строку не звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, що, на думку представника МТСБУ, є підставою для відмови у позові, то таке є хибним з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 червня 2019 р. у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), висновила, що у контексті ч. 1 ст. 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ, при цьому для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону не є обов`язковим.

З урахуванням вказаного, підстав для відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до МТСБУ про стягнення витрат на лікування, пред`явленого в межах кримінального провадження, не було.

Що стосується доводів представника МТСБ України щодо безпідставності стягнення з МТСБ України морального відшкодування на користь ОСОБА_8 , то такі колегія суддів вважає слушними з огляду на наступне.

Так, стягуючи з МТСБУ моральну шкоду на користь потерпілого, місцевий суд встановив, що на момент інкримінованих подій цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 не була застрахована, у зв`язку з цим згідно з п. 41.1 ст. 41 Закон № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Однак, з таким висновком не погоджується апеляційний суд з наступних підстав.

Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV регламентовані виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Відповідно до ст. 261 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкоджень здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто, лише у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ відшкодовує потерпілому моральну шкоду, такий перелік є вичерпний.

Натомість, підпункт «а» пункту 41.1., відповідно до якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність не входить до переліку випадків, визначених ст. 261 Закону, за яких МТСБУ зобов`язане відшкодувати моральну шкоду потерпілому.

А тому, висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 3830 грн. є хибним.

Таку ж позицію щодо неможливого стягнення з МТСБУ на користь потерпілого моральної шкоди висловив Верховний суд у своїй постанові від 19 липня 2022 року, розглядаючи справу № 185/8146/20, провадження № 51-5772км21.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_14 підлягає скасуванню в частині призначеного йому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до МТСБУ про стягнення моральної шкоди зміні, в іншій частині вирок є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченного ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Строк відбування покарання обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2022 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2