Справа № 166/772/22 Провадження №11-кп/802/209/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 152 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закінчення підготовки та призначення

апеляційного розгляду

12 січня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з матеріалами кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою від 11 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

Так, вироком Ратнівського районного суду Волинської області 22 листопада 2022 року ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки .

Міру запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, залишено попередню - тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 разом із апеляційною скаргою подав клопотання в порядку ст.401 КПК України про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 .. Посилається на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 є занадто суворим, оскільки стороною обвинувачення не доведено продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначає, що обвинувачений має брата, який хворіє, міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Просить змінити обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Вирішуючи клопотання захисника доходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.401 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції вирішує клопотання щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

Приписами ст.374 КПК України регламентовано, що суд при ухваленні вироку приймає, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.131 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Визнавши ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, та призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, суд залишив ОСОБА_3 попередньо обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вважаю, що місцевий суд, ухвалюючи обвинувальний вирок з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, обґрунтовано залишив обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під варту до набрання вироком законної сили, оскільки вид та розмір покарання, створюють ризик можливого ухилення ОСОБА_3 від його відбування, а відтак застосування такого запобіжного заходу є єдино можливим забезпеченням дієвості кримінального провадження.

Згідно із положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушеннячи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частинами 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п.п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК України).

Аналізуючи зміст заявленого захисником клопотання, слід визнати безпідставними доводи захисника про відсутність ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обґрунтованість такого висновку стверджується даними про особу обвинуваченого, який ніде не працює, немає міцних соціальних зв`язків.

Отже, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що на даний час стосовно нього Любешівським районним судом розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України.

Хоча у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності із іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Залишаючи обвинуваченому без змін винятковий запобіжний захід до набрання вироком законної сили, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, приходжу до переконання, що підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні, а тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

В порядку підготовки кримінального провадження до апеляційного розгляду суддею-доповідачем виконані вимоги ч.ч.1, 3 ст.401 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.401 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Підготовку до апеляційного розгляду кримінального провадження закінчити.

Призначити апеляційний розгляд на 10.00 годину 19 квітня 2023 року в приміщенні Волинського апеляційного суду.

Викликати в судове засідання учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_2