Справа № 154/842/22 Провадження №11-кп/802/811/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:п.4,12,13,ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Нововолинськ, зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 ), українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, вдову, непрацюючу, раніше судимої вироками Володимир-Волинського міського суду Волинської області від: 24 січня 2005 року за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, який 29 квітня 2005 року змінено Апеляційним судом Волинської області та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, звільненої 02 серпня 2011 року умовно-достроково відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2011 року на невідбутий строк позбавлення волі 2 роки 2 місяці 12 днів; 22 липня 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин; 30 січня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК до остаточного покарання у виді арешту на строк 4 місяці; вироком Нововолинського міського суду Волинської області 17 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці, який частково скасовано вироком Волинського апеляційного суду від 10 березня 2022 року та на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 5 місяців,

засуджено за п.п.4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавленням волі на строк 14 (чотирнадцять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК України за вироком Волинського апеляційного суду від 10 березня 2022 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років 7 (сім) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 24 вересня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою з 24 вересня 2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін, але не більше ніж на 60 днів, починаючи з дати проголошення цього вироку, тобто до 21 листопада 2022 року включно.

Цивільний позов ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 21169 (двадцять одну тисячу сто шістдесят дев`ять) гривень відшкодування майнової шкоди та 200000 (двісті тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 до Державного бюджету України витрати на залучення експертів в сумі 48910 (сорок вісім тисяч дев`ятсот десять) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

Арешти, які накладені ухвалами слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 вересня 2021 року в справі № 154/3498/21 (провадження № 1-кс/154/814/21, № 1-кс/154/815/21), на мобільний телефон марки «Samsung X 460» IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Nomi» IMEI НОМЕР_2 , дерев`яний стілець чорного кольору без однієї ніжки, дерев`яну ніжку від стільця чорного кольору із двома уламками, частини табуретки білого кольору, три скляні стакани, три кухонні ножі, джинсову куртку синього кольору, джинсові штани чорного кольору, футболку білого кольору, кофту темно-синього кольору, труси темно синього-кольору, штани джинсові марки «Colins», кофту марки «Nike» чорного кольору, майку чорного кольору, мокасини чорного кольору, - скасовано.

Речові докази: штани джинсові марки «Colins», кофту марки «Nike» чорного кольору, майку чорного кольору, мокасини чорного кольору, джинсову куртку синього кольору, джинсові штани чорного кольору, футболку білого кольору, кофту темно-синього кольору, труси темно синього-кольору, дерев`яний стілець чорного кольору без однієї ніжки, дерев`яну ніжку від стільця чорного кольору із двома уламками, частини табуретки білого кольору, три скляні стакани, три кухонні ножі, три сліди низу взуття, десять слідів рук, два змиви речовини бурого кольору, один зішкріб речовини бурого кольору, 34 недопалки, мобільний телефон марки «Samsung X460» (ІМЕІ НОМЕР_1 ), мобільний телефон марки «Nomi» (ІМЕІ НОМЕР_2 ), пару чоловічих сандалів, пару жіночих кросівок, запальничку червоного кольору, сорочку комбінованих кольорів, пару шкарпеток, спортивні штани та кросівки особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, сітчаті кросівки особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, светр, куртку, зразки крові, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки, відбитки рук ОСОБА_10 , зразки букального епітелію, змиви з рук, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки, відбитки рук та зразки крові ОСОБА_7 , зразки букального епітелію, відбитки рук та зразки крові особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, бейсболку та чоловічу сумку ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона 23 вересня 2021 року приблизно о 00:30 в літній кухні домоволодіння на АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, під час сварки із ОСОБА_10 , з яким разом розпивали алкогольні напої, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з мотивів помсти за словесну образу, умисно завдали ОСОБА_10 численні удари кулаками, та дерев`яним елементом від стільця в ділянку голови, обличчя, тулуба та кінцівок, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого лобного горба, синця в діянці верхньої та нижньої повік лівого ока з крововиливами в слизову оболонку повік, синця у виличній ділянці зліва, синця в ділянці верхньої губи справа з крововиливом в слизову оболонку губи та забійною раною на фоні крововиливу, синця в ділянці лівої вушної раковини, забійної рани в ділянці правої брови, синця в ділянці лівого плеча, cинця в ділянці лівого передпліччя, двох синців в ділянці тильної поверхні лівої кисті, синця в ділянці правого плеча, крововиливу в м`які покриви голови збоку їх внутрішньої поверхні зліва з крововиливом в лівий скроневий м`яз, крововиливу в міжреберні м`язи на проміжку з 5 по 9 ребро зліва по задньо-пахвинній лінії, які є легкими тілесними ушкодженнями.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння смерті ОСОБА_10 , який через побиття вже не міг опиратися і перебував у лежачому положенні на підлозі, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи з особливою жорстокістю, бажаючи завдати ОСОБА_10 нестерпного фізичного болю та обравши для цього відповідний спосіб, спустили з нього штани та труси і, утримуючи його, розвели сідниці та вставили в анальний отвір тупий предмет дерев`яний елемент стільця, чим заподіяли ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді травматичного пошкодження надампулярної частини прямої кишки, брижі та стінки сигмовидної кишки, петель тонкого кишківника з наскрізним пошкодженням стінки кишки, яке ускладнилося розвитком масивної крововтрати, що і стало безпосередньою причиною його смерті.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 вважає оскаржуваний вирок незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи та грубо порушує норми матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду, що доводи суду першої інстанції є надуманими і ґрунтуються лише на припущеннях, докази дослідженні судом упереджено, не в повному обсязі. Зазначає, що не погоджується із кваліфікацією інкримінованого їй злочину, так як згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини, проти життя та здоров`я особи» вчиненим за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тільки тоді, коли обвинувачені особи заздалегідь, тобто до початку вчинення злочину, домовилися про спільне його виконання. Однак, ніякого спільного об`єднаного умислу чи заздалегідь приготування до злочину на вчинення умисного вбивства ні в неї, ні в особи матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження не було. Зазначає, що відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого суди повинні ретельно досліджувати всі докази, що мають значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки. Виходячи із суб`єктивного ставлення винної особи до наслідків своїх дій в разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого. Таким чином, на думку обвинуваченої висновки суду першої інстанції спростовуються фактичними обставинами справи, оскільки потерпілий сам зателефонував і запросив у гості до себе. Конфлікт між потерпілим та особою матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження виник раптово через те, що сам потерпілий словесно образив іншу особу. Тобто ніякої попередньої змови між нею та особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження не було, знаряддя злочину особа заздалегідь не приготовляла, наміру вбивати потерпілого особа також не виказувала.

Критично також на думку обвинуваченої потрібно оцінювати і докази суду першої інстанції якими підтверджується її вина у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, так як в судовому засіданні та на слідчому експерименті від 03.12.2021 року вона зазначала, що ніякої безпосередньої участі не брала, оскільки вийшла з домоволодіння потерпілого коли останній ще був живий. Вказує, що дійсно 24.09.2021 року на слідчому експерименті на стадії досудового слідства вона завідомо неправдиво себе обмовила, де вказала, що нібито вона самостійно побилася із потерпілим, а потім сама перевернула дорослого чоловіка та вставила йому в анальний отвір тупий предмет. Причиною цього було те, що 24.09.2021 року вона ще перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, оскільки вона вважала себе вагітною, то працівники досудового розслідування сказали, що якщо вона візьме на себе цей злочин, то покарання буде умовним, однак останні приховали від неї той факт, що потерпілий помер, говорили, що він просто в лікарні.

Звертає увагу на те, що єдиними непрямими доказами які нібито доводять її винуватість на що посилався суд першої інстанції та сторона обвинувачення є те, що вона раніше судима і покази експерта, яка в судовому засіданні стверджувала, що для того щоб ввести в анальний отвір тупий предмет потрібна стороння допомога, а значить вона співучасник злочину.

Водночас, зазначає і про те, що є дивною позицію місцевого суду при задоволенні цивільного позову потерпілої, так як майнову та моральну шкоду повністю покладено на неї, а не розділено між нею та особою яка фактично скоїла цей злочин і у співучасті з якою її обвинувачено.

Посилаючись на вищевказані обставини, обвинувачена ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду, оскільки вважає, що він є незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, так як суперечить фактичним обставинам справи та грубо порушує норми матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, є надуманими, які ґрунтуються лише на припущеннях. Зазначає, що докази у даному кримінальному провадженні дослідженні судом упереджено, тому вирок підлягає скасуванню. Вказує, що обвинувачена ОСОБА_7 як в процесі досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження свою вину не визнала. Будучи допитаною, як підозрювана так і обвинувачена пояснила, що потерпілого ОСОБА_10 , вона не вбивала, а була з ним у дружніх стосунках. Вона його любила та поважала, як людину, так як потерпілий ОСОБА_10 гарно до неї відносився та допомагав матеріально. Підстав та будь якого мотиву вбивати його у неї не було. Вбивство потерпілого ОСОБА_10 вчинив, 23.09.2021 року приблизно в 00:30 год. в її присутності ОСОБА_11 . Однак, ні орган досудового розслідування, ні суд першої інстанції покази обвинуваченої щодо особи яка скоїла вбивство до уваги не взяли та не дали цьому факту належної оцінки. Орган досудового розслідування не затримав ОСОБА_11 за підозрою у вчиненні вбивства, не повідомив йому про підозру у вчиненні злочину та не провів усіх належних процесуальних дій. Суд першої інстанції під час судового розгляду також допустився помилки та не дав належної оцінки показам обвинуваченої ОСОБА_7 , упереджено дослідив письмові докази у справі чим порушив вимоги ст. 94 КПК України, щодо всебічного повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, зазначає, що сторона захисту не погоджується з кваліфікацією зазначеного кримінального правопорушення, оскільки вважає, що скоєне щодо потерпілого ОСОБА_10 кримінальне правопорушення повинно було органом досудового розслідування кваліфіковано не як вбивство за п.п. 4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, а за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого. Так, як згідно висновку судово - медичного експерта №102 від 16.11.2022 року експерт ОСОБА_12 стверджує, що враховуючи характер та локацію ушкоджень кишечника, тілесні ушкодження на тілі потерпілого утворилися в період від 3 до 6 годин до моменту настання смерті, внаслідок травматичної дії тупого предмета, що діяв через анальний отвір в напрямку знизу вверх, справа на ліво, та дещо ззаду на перед. Таким чином, сторона захисту вважає, що потерпілий ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень в результаті яких наступила смерть, ще жив від 3 до 6 годин. Свої висновки експерт ОСОБА_12 підтвердив і під час його допиту в суді та пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 жив після отримання смертельних тілесних ушкоджень від 3 до 6 годин і ще міг самостійно рухатись, повзати, кричати та кликати на допомогу, що також підтверджується поясненнями наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_9 , а саме, що коли 23.09.2021 року вранці вона зайшла до літньої кухні будинку то побачила ОСОБА_10 мертвим і на підлозі було видно сліди від повзання.

Окрім того, зазначає, що згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини, проти життя та здоров`я особи» вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п.12 ч.2 ст. 115 КК України) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його виконання. Однак, ніякого об`єднаного спільного умислу чи заздалегідь приготування до злочину на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 в обвинуваченої ОСОБА_7 з ОСОБА_11 (особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) не було. Вказує, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Посилаючись на вказані обставини, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинувачену ОСОБА_7 за п.п. 4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Разом з тим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 фактично змінив доводи поданої ним апеляційної скарги, та підтримуючи апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , просив призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, для того, щоб суд розглянув справу з участю особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, для обєктивного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляцію в повному обсязі, прокурора та потерпілої, які вважали скаргу безпідставною та просили залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 п.п. 4, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самої обвинуваченої, яка свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого пунктами 4, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК визнала частково. Із показань ОСОБА_7 слідує, що з 2018 року вона знайома з ОСОБА_10 , перебувала з ним в дружніх стосунках, час від часу разом з ним та іншими особами проводили дозвілля. Найчастіше в компанію входили ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Так, 22 вересня 2021 року приблизно об 11-12 год. ОСОБА_10 , зателефонувавши до обвинуваченої, запросив її до в себе гості і приблизно о 15-16 год. вона разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прийшли до нього додому. Зайшовши в літню кухню, обвинувачена побачила там ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , які разом розпивали спиртне. Приблизно через 10 хв. ОСОБА_14 пішов, а ще через 10-15 хв., обвинувачена та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, також покинули це домоволодіння, однак приблизно через 20 хв. повернулися, оскільки особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, хотів похмелитися. В літній кухні знову був ОСОБА_14 та ОСОБА_10 і вони четверо почали розпивати спиртне. Приблизно о 17 год. ОСОБА_10 вигнав ОСОБА_14 . Через деякий час ОСОБА_10 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, пішли в магазин, придбали продукти та одну пляшку горілки і вони утрьох в літній кухні продовжили вживати алкоголь. Під час розпивання, коли на вулиці було вже темно, ОСОБА_10 нецензурно в грубій формі, вказуючи на нетрадиційну орієнтацію, обізвав особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і через це між ними виник конфлікт. У цей час ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, сиділи на стільчиках за столом, а ОСОБА_10 стояв позаду останнього. Тоді особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, встав за столу, розвернувся до ОСОБА_10 та вдарив його один раз рукою в обличчя і між ними почалася бійка, під час якої обоє завдавали ударів руками один одному в різні частини тіла. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, кинувши стілець зі спинкою об підлогу, розламав його, і, наступивши ногою на ніжку стільця квадратної форми, відламав її. Взявши цю ніжку в руку, завдавав нею близько двадцяти ударів по руках, передпліччі, спині та голові ОСОБА_10 від чого останній впав на підлогу, однак свідомість не втрачав. ОСОБА_7 стала казати йому, щоб припинив побиття ОСОБА_10 , однак він її не слухав. Тоді обвинувачена підійшла до дивана, що розташований в іншій стороні літньої кухні, забрала свого светра і хотіла вийти на вулицю, однак особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не дозволив цього зробити і, відштовхнуши її рукою, наказав сісти на диван. Обвинувачена вважала, що на той час була вагітною і переживала за це, тому підкорилася цій вимозі. Присівши між ногами ОСОБА_10 , який лежав на підлозі на животі в положенні головою до стола і ногами до плити, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вдарив його, поклав ніжку від стільця збоку, стягнув з ОСОБА_10 нижче колін майже до стоп штани, схожі до брючних, та взявши знову цю ніжку в руку, ввів її в анальний отвір ОСОБА_10 і орієнтовно протягом 10 хв. рухав нею. При цьому ОСОБА_10 вже не рухався і не чинив опору таким діям, а лише стогнав, в той час як особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, кричав на нього нецензурно. Обвинувачена обійшла їх збоку та вийшла з літньої кухні на подвір`я, де протягом 5 хв. одягала чорну спортивну кофту, яку забрала з дивана та яку згодом вилучили поліцейські, і пішла до хвіртки. Коли ОСОБА_7 проходила повз ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, то бачила в руках останнього відламану ніжку від стільця, однак чи була вона в цей момент в тілі ОСОБА_10 не пригадує. В цей час, орієнтовно о 22-23 год, її наздогнав особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з палкою в руках та сказав, що це інша палка, а та, якою завдавалися тілесні ушкодження, залишилася в тілі ОСОБА_10 . Від моменту, коли розпочалася бійка і до того, як ОСОБА_7 покинула приміщення літньої кухні, пройшло не більше однієї години часу. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, був у піднесеному настрої, оскільки ОСОБА_10 його обізвав, а він себе захистив і «показав хто він є». Поліцію та швидку допомогу ОСОБА_7 не викликала, оскільки боялася за себе. Після цього вони удвох пішли ночувати на вул. Устилузьку до ОСОБА_16 , оскільки там проживали протягом останнього тижня, де ще разом із нею та її чоловіком розпивали спиртне і лягли спати. По дорозі до ОСОБА_16 особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, викинув дерев`яну палку, яку ніс в руках, на сусідню територію, однак сказати чи була це та ніжка, якою ОСОБА_10 завдавалися ушкодження, ОСОБА_7 не може. Наступного дня, коли вони прокинулися, то почали обговорювати ці події. На той час ОСОБА_7 думала, що ОСОБА_10 завдано лише тілесних ушкоджень і він живий, на що особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, запропонувала обвинуваченій «якщо що, то взяти вину на себе», оскільки ОСОБА_7 вагітна і відносно неї є інші кримінальні провадження. ОСОБА_7 погодилася, оскільки мала почуття до особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а тому під час проведення слідчого експерименту оговорювала себе. 23 вересня 2021 року вона разом із ОСОБА_16 займалися по господарству в її будинку, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, о 12 год. пішов до знайомого, щоб позичити грошей,nі о 14-15 год. повернувся. В період з 20 по 23 вересня 2021 року включно обвинувачена щодня, в більшості два рази на день, вживала алкогольні напої. 20 вересня 2021 року відбулася бійка між особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_10 , під час якої останньому було завдано ушкодження обличчя. Зазначала, що ОСОБА_10 не приховував від обвинуваченої свою банківську картку і повідомив їй пін-код до неї, тому за згодою ОСОБА_10 обвинувачена могла нею користуватися. Так, приблизно у січні-лютому 2021 року мав місце випадок, коли ОСОБА_10 дозволив ОСОБА_7 зняти з картки грошові кошти в розмірі 2000 грн. для оплати квартири, однак через деякий час передумав і написав про це заяву в поліцію. Також у червні-липні 2021 року під час бійки між ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, обвинувачена випадково зачепила ОСОБА_10 ножем ззаду по шиї, оскільки в той час готувала їсти. Після цієї події ОСОБА_10 забрали в лікарню, однак про цей випадок особисто він не заявляв в поліцію. Особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 знає приблизно двадцять років, однак у 2021 році вони почали тісніше спілкуватися і згодом почали спільно проживати як сім`я. Часткове визнання вини в інкримінованому їй злочині ОСОБА_7 пояснює тим, що була присутня під час завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , однак не завадила особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, робити цього. Цивільний позов ОСОБА_9 не визнає повністю.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції показала про те, що ОСОБА_10 є її братом, і проживав одиноко в батьківському будинку на АДРЕСА_2 , тому вона приблизно один раз на тиждень приїжджала до нього, щоб допомогти по господарству. Її брат був пенсіонером, отримував достойну пенсію, оскільки працював на шахті. Обвинувачену потерпіла знає приблизно два роки, оскільки ОСОБА_7 приходила з різними компаніями, переважно чоловічими, до

ОСОБА_10 додому для розпиття спиртних напоїв, під час яких часто виникали сварки та бійки. У цю компанію входили ОСОБА_13 , який перебував у дружніх стосунках із ОСОБА_10 , а також ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та інші особи.

24 вересня 2021 року приблизно о 8 год. ОСОБА_9 подзвонили родичі та повідомили про смерть її брата і приблизно через 30 хв. вона приїхала в його домогосподарство, де вже перебували поліцейські та знайома обвинуваченої на ім`я ОСОБА_17 , яка й виявила труп ОСОБА_10 . Коли потерпіла підійшла до входу в літню кухню, то, через вхідні двері побачила побиті стільці, посуд, а на підлозі в крові лежав мертвий брат та сліди крові схожі на доріжку, як від пересування. В одному стільці були відбиті передні ніжки, а в іншому одна ніжка та якась середня деталь. Також, у цьому приміщенні знаходилися розкидані босоніжки ОСОБА_10 , на столі було три тарілки, ложки, розбиті рюмки та дві порожні пляшки горілки. Крім того, зазначила, що у червні-липні 2021 року її брат ОСОБА_10 лежав у лікарні у зв`язку з отриманням ножового поранення і з його слів потепілій відомо, що це тілесне ушкодження йому завдала ОСОБА_7 за місцем його проживання. Зі слів ОСОБА_13 цим подіям передувало викрадення обвинуваченою в ОСОБА_10 грошових коштів в розмірі 25000 грн., і з цього приводу ОСОБА_10 звертався в поліцію, а 11 жовтня 2021 року повинен був відбутися судовий розгляд. Щодо ножового поранення, то ОСОБА_10 не захотів звертатися в поліцію, про що особисто повідомив ОСОБА_9 коли лежав у лікарні. Крім того, незадовго до смерті ОСОБА_10 обвинувачена та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, побили його. Про близькі стосунки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 потерпілій нічого не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що протягом п`ятнадцяти років товаришував із ОСОБА_10 . У 2021 році протягом 3-4 місяців ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спільно проживали разом в останнього вдома. Там знаходилися її особисті речі, вона готувала їжу та ночувала. При цьому ОСОБА_10 забезпечував обвинувачену одягом, надавав кошти, піклувався, оскільки любив її і хотів створити сім`ю. Мали місце два випадки зникнення грошових коштів ОСОБА_10 із банківських карт і один випадок викрадення телевізора. Через деякий час обвинувачена стала проживати із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і між нею та ОСОБА_10 стали виникати конфлікти, оскільки ОСОБА_7 сказала, що вагітна від особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Під вечір у понеділок того тижня, коли виявили труп ОСОБА_10 , свідок зустрівся з ОСОБА_10 , і вони разом пішли зняти гроші в банкоматі в приміщенні районної лікарні. Після цього ОСОБА_10 придбав продукти харчування в магазині на вул. Сагайдачного, а свідок з велосипедом чекав його на вулиці, та пішли до потерпілого додому. ОСОБА_10 був випивший, під оком був синець, розбита губа і розказував, що кілька днів тому в нього були «розбірки» з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, оскільки ОСОБА_10 отримав повістку з суду в справі про викрадення грошових коштів з його пенсійної картки. У цей час до них в літню кухню прийшли ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, який приніс з собою пляшку горілки. Між ними трьома почалася сварка під час якої ОСОБА_10 повідомив, що більше не буде утримувати ОСОБА_7 та особу, матеріали відноснотякої виділені в окреме провадження, і що жодних поблажок з приводу викрадених його коштів робити не буде. Далі ОСОБА_10 попросив свідка піти, і сказав що завтра вони зможуть побачитися, а сам викликав на ОСОБА_7 та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, поліцію, щоб ті покинули його домоволодіння. Приблизно через 20 хв. як свідок покинув літню кухню, то до нього зателефонував ОСОБА_10 та попросив повернутися, оскільки хотів поговорити з приводу працевлаштування, і ОСОБА_14 повернувся. Через кілька хвилин після цього в приміщення літньої кухні знову прийши ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і обвинувачена наказала ОСОБА_14 покинути територію домогосподарства ОСОБА_10 , а вони між собою розберуться з приводу суду щодо викрадених грошових коштів з банківської картки ОСОБА_10 . Приблизно о 23 год. свідок покинув приміщення літньої кухні, де залишалися ОСОБА_10 , обвинувачена та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і це востаннє ОСОБА_14 бачив ОСОБА_10 живим. У літній кухні в той день було лише дві кухонні табуретки, на яких свідок і ОСОБА_10 сиділи, а стільців зі спинкою не було. Свідок чітко пам`ятає, що ці події відбувалися в понеділок, оскільки ОСОБА_10 знімав гроші з банкомата в приміщенні районної лікарні і купував продукти в магазині на вул. Сагайдачного. Про смерть ОСОБА_10 дізнався в кінці того ж тижня четвер або п`ятницю. Зазначав, що провідував у лікарні ОСОБА_10 коли той лежав з ножовим пораненням, однак він не розповідав свідку за яких обставин їх отримав.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який дав суду показання про те, що він приблизно двадцять років товаришував з ОСОБА_10 і часто бував у нього вдома. З обвинуваченою свідок та ОСОБА_10 познайомилися у ОСОБА_15 , з яким на той час вона проживала. Після того як сестра ОСОБА_15 вигнала ОСОБА_7 , то вона інколи проживала та ночувала в ОСОБА_10 , який хотів створити з нею сім`ю. ОСОБА_10 проживав сам, був матеріально забезпечений, оскільки отримував пенсію в розмірі приблизно 25000 грн. на місяць як колишній шахтар, а також займався підробітками. В цей період ОСОБА_13 та ОСОБА_14 часто приходили до ОСОБА_10 додому, де четверо, в тому числі й з ОСОБА_7 , відпочивали та розпивали спиртне. Через деякий час обвинувачена стала водити до ОСОБА_10 своїх друзів і свідок став рідше ходити до нього. Зі слів ОСОБА_10 свідкові відомо, що ОСОБА_7 самостійно знімала грошові кошти з його банківської картки. Також ОСОБА_10 розповідав свідкові, що в червні 2021 року під час сварки між ним та хлопцем ОСОБА_7 , якого свідок не знає, обвинувачена завдала ОСОБА_10 удар ножем в шию. Приблизно за десять днів до смерті ОСОБА_10 приходив до свідка додому з побитими вухом, губою і ребром та розповів, що це зробив хлопець обвинуваченої ОСОБА_7 , однак з яких причин не вказував. 23 чи 24 вересня 2021 року до свідка подзвонив ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_10 помер.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції дала показання про те, що вона перебувала в хороших стосунках з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 і в літній кухні останнього періодично відпочивала та розпивала спиртне з ними. ОСОБА_10 добре ставився до ОСОБА_7 , любив її як друга. До цієї компанії інколи приєднувалися друг ОСОБА_10 ОСОБА_14 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. ОСОБА_10 був проти щоб останній приходив і наголошував ОСОБА_7 , щоб та не приводила інших чоловіків до нього додому. На початку липня 2021 року ОСОБА_10 особисто розповідав ОСОБА_18 , що в день молоді 27 червня 2021 року, коли ОСОБА_7 прийшла до нього додому з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, то між ним та ОСОБА_10 з цього приводу сталася бійка під час якої ОСОБА_7 встромила ОСОБА_10 ніж в шию. Завдання цього тілесного ушкодження ОСОБА_10 пробачив ОСОБА_7 . Також ОСОБА_10 розповідав свідкові, що ОСОБА_7 викрадала грошові кошти з банківської картки. Приблизно о 7 год. ранку в п`ятницю в кінці вересня 2021 року, точної дати свідок не пам`ятає, вона проходила повз домогосподарство ОСОБА_10 і вирішила провідати його. Коли зайшла в літню кухню, то побачила мертвого ОСОБА_10 , який лежав на спині на підлозі поблизу столу. Біля бедра була калюжа згущеної крові діметром приблизно 40 см. Тапочки були розкидані, на ногах одягнуті шкарпетки, а штани одягнуті із защебнутим на поясі ременем. На столі стояли стопки, тарілки, а на підлозі лежав розламаний стілець без ніжки. Неподалік тіла ОСОБА_10 , на рівні його плечей, під столом лежала відламана ніжка, яка була в крові приблизно на 20 см. Побачивши це, свідок вийшла за хвіртку домогосподарства ОСОБА_10 , викликала поліцію і чекала приблизно 7 хв. поки вони приїхали. У цей час ніхто не заходив на подвір`я. За період її та ОСОБА_7 знайомства, свідок бачила як ОСОБА_7 в один день безпричинно завдавала ударів ножем іншим особам в шию та ділянку нирок. Коли обвинувачена вживала спиртні напої, то ставала агресивною.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав, що працює оперуповноваженим Володимир-Волинського РУП і вранці 24 вересня 2021 року в складі слідчо-оперативної групи здійснював виїзд на місце виявлення трупа ОСОБА_10 . У приміщенні літньої кухні обстановка на перший погляд не була порушена і очевидних слідів боротьби не було, однак по середині кімнати лежав стілець без однієї ніжки. На підлозі на спині лежав труп чоловіка одягнутий в футболку і кофту, на ногах одягнуті шкарпетки, а штани були трохи приспущені донизу, але незначно, оскільки сідниць не було видно. Сказати чи був ремінь на штанах не може. На голові трупа були садна, а поблизу тіла була значна калюжа крові, яка частково розмазана по підлозі, схоже на сліди від волочіння або повзання.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , яка дала суду показання про те, що вона працює продавцем у магазині в м. Володимирі-Волинському по змінах тривалістю в три дні. В період з 20 по 22 вересня 2021 року вона була на роботі і пам`ятає, що ОСОБА_10 22 вересня 2021 року двічі приходив до неї в магазин для придбання продуктів харчування. Перший раз в першій половині дня був сам, а вдруге був випивший приблизно о 17-18 год. з ОСОБА_14 , який чекав його на вулиці з велосипедом. Про смерть ОСОБА_10 вона дізналася 24 вересня 2021 року.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, оцінивши критично показання свідка ОСОБА_20 щодо того, що 22.09.2021 року вона бачила ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , коли останній купував продукти в магазині, так як такі показання не підтверджуються іншими доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції дала показання про те, що 18 вересня 2021 року до неї звернулася ОСОБА_7 із проханням пожити в її будинку разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з яким перебувала в стосунках. Оскільки свідок давно знає обвинувачену і їй було шкода ОСОБА_7 , тому погодилася на це. З того часу і до затримання ОСОБА_7 вони там мешкали. Характеризує обвинувачену нормально, однак коли остання випивала, то ставала некерованою. 23 вересня 2021 року з 10 год. ранку свідок, її чоловік ОСОБА_21 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в будинку ОСОБА_16 почали розпивати алкогольні напої. Приблизно о 14 год. свідок пішла спати до себе в кімнату, а ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишилися. Прокинувшись о 23 год. того ж дня свідок побачила, що їх вдома немає, тому вона вийшла на вулицю, закрила хвіртку на ключ та повернулася до себе в кімнату. Вночі, приблизно о 1 год., ОСОБА_16 прокинулася від того, що ОСОБА_7 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, кидала камінці у вікно. Через хвилину підійшов особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і ОСОБА_16 впустила їх в будинок. При цьому ОСОБА_7 принесла з собою горілку в пластиковій пляшці, яку вони протягом 15 хв. на кухні вживали, після чого ОСОБА_16 пішла спати, а ОСОБА_7 з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишилися в кухні. Будь-яких розмов про ОСОБА_10 не велося. Обвинувачена була одягнута в чорну спортивну кофту, джинсові штани та мокасини, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у спортивні штани, спортивну кофту, куртку та кросівки. Про смерть ОСОБА_10 їй повідомили поліцейські о 9-10 год. ранку 24 вересня 2021 року, коли приїхали в її будинок затримувати ОСОБА_7 та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Свідок також була знайома з ОСОБА_10 і за життя він розповідав, що любить ОСОБА_7 . Свідок вказувала в суді, що через втрату своєї матері має проблеми з пам`яттю, тому чітко відобразити події не може. Крім цього, ОСОБА_7 розказувала свідку, що у ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, напередодні його смерті був конфлікт, і останній побив ОСОБА_10 .

Показаннями свідка ОСОБА_22 , який показав, що ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проживали в його та ОСОБА_16 будинку протягом тижня у вересні 2021 року. Так, 23 вересня 2021 року обвинувачена та ОСОБА_16 займалися хатніми справами, а свідок та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, дивилися телевізор, після чого усі разом випивали спиртне. Тоді до особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зателефонував товариш та повідомив, що знайшов для них житло, тому приблизно о 18 год. він разом із ОСОБА_7 пішли на зустріч із цим знайомим. 24 вересня 2021 року приблизно о 1 год. ночі обвинувачена та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повернулися випивші, принесли пляшку горілки. Тоді вони всі разом випили цю пляшку горілки і лягли спати, а зранку приїхали поліцейські, які забрали обвинувачену та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Будь-яких тілесних ушкоджень чи слідів крові свідок на них не бачив. Про обставини смерті ОСОБА_10 свідкові нічого не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_23 , яка дала суду показання про те, що ОСОБА_7 їй особисто розповідала, що в кінці червня 2021 року встромила ніж в шию ОСОБА_10 , після чого обвинувачена переживала чи виживе він, однак будь-яких обставин щодо смерті ОСОБА_10 їй не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_24 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції дала показання про те, що в травні 2021 року під час спільного розпиття спиртного обвинувачена завдала їй тілесне ушкодження ножем, однак на даний час вони примирилися. З ОСОБА_10 свідок не знайома і щодо його смерті їй нічого не відомо.

Показаннями експерта ОСОБА_12 , який дав показання, що смерть ОСОБА_10 наступила впродовж 36-44 год. до моменту дослідження трупа (16 год. 24 вересня 2021 року). Нижній часовий проміжок в 36 год. визначався на підставі того, що трупні плями кольору не змінювали, були насиченими, при натискуванні не змінювалися. Верхня межа в 44 год. виходила з відсутності розвинених пізніх трупних явищ, зокрема й ознак гниття трупа, які з`являються після двох діб. Ймовірність смерті ОСОБА_10 20 вересня 2021 року виключається. Від моменту пошкодження прямої кишки, сигмовидної кишки, петель тонкого кишківника, до моменту смерті ОСОБА_10 пройшло від трьох до шести годин і в цей період він міг повзати, перевертатися, кричати чи здійснювати слабоактивні фізичні рухи. Ознак переміщення тіла після смерті ОСОБА_10 виявлено не було.

Показаннями експерта ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції дала показання про те, що відсутність ушкоджень в ділянці анального отвору ОСОБА_10 , зокрема, крововиливів, саден чи синців, свідчить про те, що його сідниці в момент введення предмета, чим могла бути ніжка чи проніжка стільця, були розведені в сторони. Експерт категорично ствердила, що такі обставини в свою чергу свідчать про те, що ці дії не могла виконати одна особа. У будь-якому випадку, незалежно від того, чи була це ніжка чи проніжка стільця, і чи чинив опір чи ні, якби цей предмет вводила одна особа, то в ділянці анального отвору ОСОБА_10 були б наявні синці, садна чи інші ушкодження. Характер наявних тілесних ушкоджень свідчить про те, що ОСОБА_10 був у зафіксованому положенні, тобто утримувався за рахунок прикладення фізичної сили, у такому стані, щоб не міг рухатися.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені безпосередньо в судовому засіданні письмові докази, а саме:

- рапорт про повідомлення від 24.09.2021 року (т.1 а.с. 177);

- протокол огляду місця події від 24.09.2021 року (т.2 а.с. 112-136);

- протокол огляду трупа від 24.09.2021 року з фототаблицями (т.1 а.с. 180-187);

- висновок експерта №102 (початок 24.09.2021 року закінчення 16.11.2021 року) (т.2 а.с. 152-159);

- лист Волинського обласного бюро СМЕ від 08.02.2022 року (т.2 а.с. 161);

- протокол огляду речей від 18.01.2022 року (т.5 а.с. 31-32);

- висновок експерта №147 (початок 14.12.2021 року закінчення 20.12.2021 року) ( т.3 а.с. 88-95);

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.09.2021 року та відеозапис його проведення (т.2 а.с. 103-106);

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.12.2021 року (т.4 а.с. 172 -175);

- висновок експерта №102А (початок 30.12.2021 року закінчення 11.01.2022 року) (т.3 а.с. 154-162);

- висновок експерта № 1-МК (початок 10.01.2022 року закінчення 22.02.2022 року) (т.3 а.с. 144-149);

- протокол огляду речей від 22.02.2022 року (т.5 а.с. 38-39);

- висновок експерта від 28.10.2021 року №CE-19/103-21/8762-Д (т.2 а.с. 177-186);

- висновок експерта від 26.11.2021 року № CE-19/103-21/8762-БД (т.2 а.с. 231-234);

- висновок експерта №60 (т.3 а.с. 52-60);

- висновок експерта від 29.11.2021 року № CE-19/103-21/9362-БД (т.3 а.с.64-72);

- протокол від 28.12.2021 року (т.5 а.с. 21-22);

- висновок експерта №104/5-МК (початок 29.12.2021 року закінчення 18.02.2022 року) (т.3 а.с. 166-169);

- висновок експерта від 02.02.2022 року № CE-19/103-22/62-БД (т.3 а.с.173-181);

- висновок експерта від 30.11.2021 року № CE-19/103-21/8767-Д (т.2 а.с.191-205);

- висновок експерта від 03.12.2021 року № CE-19/103-21/8768-Д (т.2 а.с. 210- 224);

- висновок експерта від 11.02.2022 року № CE-19/103-21/8763-БД (т.3 а.с. 2-11);

- висновок експерта №145 (початок 13.12.2021 року закінчення 17.12.2021 року);

- висновок експерта від 31.01.2022 року № CE-19/103-21/8765-БД (т.3 а.с. 32-41);

- висновок експерта від 02.02.2022 року № CE-19/103-21/8764-БД (т.3 а.с. 18-25);

- висновок експерта від 15.02.2022 року № CE-19/103-22/255-БД (т.3 а.с. 194-198);

- протокол огляду місця події від 25.09.2021 року з фототаблицями (т.2 а.с. 107-111);

- висновок експерта №826 (початок 12.10.2021 року закінчення 28.10.2021 року) ( т.2 а.с. 171-172);

- лист філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях від 25.10.2021 року №1284 (т.2 а.с. 73);

- лист ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 12.10.2021 року (т.2 а.с. 77);

- довідка від 24.09.2021 року стан здоров`я ОСОБА_7 (т.2 а.с.74);

- висновок експерта від 04.12.2021 року №353 (т.3 а.с.127-129);

- висновок експерта №38 від 23.02.2022 року (т.3 а.с. 226-228);

- рапорт про повідомлення від 20.09.2021 року (т.2 а.с. 101);

- лист Управління організаційно - аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 08.12.2021 року №6987/25-03-2021 та досліджені в судовому засіданні аудізаписи телефонних повідомлень на лінію 102 (т.4 а.с.83-86);

- письмові відомості ПАТ КБ « ПриватБанк» про рух коштів по рахунках ОСОБА_10 за період 2021 року (т.4 а.с. 18-38);

- протокол огляду речей від 22.12.2021 року та додаток до нього (т.4 а.с.72-75), який узгоджується із протоколом огляду речей від 23.10.2021 року мобільного телефона марки «NOMI il88s» (т.5 а.с. 5-7);

- висновок за результатами опитування із застосуванням поліграфа від 25.10.2021 року (т.2 а.с. 56-61), яке проведене за письмової добровільної згоди ОСОБА_7 від 21.10.2021 року (т.2 а.с. 55);

- лист КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання від 22.10.2021 року №1817/10-2.21 (т.2 а.с. 79) та копією медичної картки стаціонарного хворого №3375 (т.2 а.с. 82-83);

- висновок експерта №182 (початок 28.10.2021 року закінчення 16.11.2021 року) (т.2 а.с. 164-165).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення,оскільки, вони суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, а саме: умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивства), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, тобто злочину, передбаченого п.п. 4, 12, 13, ч.2 ст. 115 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Твердження обвинуваченої про те, що вона на слідчому експеременті 24.09.2021 року завідомо неправдиво себе обмовила в частині, що це вона самостійно побилася із потерпілим, після чого перевернула дорослого чоловіка та вставила йому в анальний отвір тупий предмет, з метою взяття на себе вини для вигородження особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, суд до уваги не приймає, оскільки це жодним чином не виправдовує ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченої, на те, що працівники поліції, приховали від неї той факт, що потерпілий помер, говорили, що він просто в лікарні, не відповідають дійсності, так як на час проведення затримання ОСОБА_7 та оголошення їй підозри та допиту у всіх процесуальних документах чітко зафіксовано, що ОСОБА_10 помер, що її затримали по факту смерті потерпілого, тобто особу допитують, вона дає відповіді на питання хто вбив ОСОБА_10 ..

При цьому, доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а не за п.п.4, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, згідно роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

В ході розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 та особа, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, завдаючи ОСОБА_10 тілесні ушкодження у спосіб та за обставин, викладених вище, розуміли можливі негативні наслідки своїх дій, що фактично настали, у виді смерті останнього і бажали їх настання.

Такий висновок місцевого грунтується на тому, що ОСОБА_7 та особа, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, разом прибули до помешкання ОСОБА_10 , спільно з ним розпивали спиртні напої в ході чого, через образливі висловлювання ОСОБА_10 , виник конфлікт. ОСОБА_7 діючи узгоджено з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, завдали йому численні удари руками, дерев`яним елементом від стільця в ділянку голови, обличчя, тулуба та кінцівок і після того як ОСОБА_10 від отриманих ударів впав на підлогу, не зміг підвестися і не чинив опору, обравши відповідне знаряддя дерев`яний предмет, запхали його в анальний отвір ОСОБА_10 на значну довжину і, за твердженням обвинученої ОСОБА_7 , рухи цим предметом відбувалися протягом приблизно 10 хв. Такі обставини поряд із даними висновку експерта № 102А щодо того, що виникнення травматичного пошкодження надампулярної частини прямої кишки, брижі та стінки сигмовидної кишки та петель тонкого кишківника достатньо одного травматичного введення тупого предмета, покиданням обвинуваченою ОСОБА_7 та особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, приміщення літньої кухні, ненаданням ОСОБА_10 медичної допомоги та залишенням його помирати, свідчать про усвідомлення ними небезпечного характеру своїх дій і що, посягаючи на життя ОСОБА_10 , передбачали, що наслідками таких дій може стати смерть останнього та бажали цього.

Водночас, ті обставини, що після введення в анальний отвір ОСОБА_10 дерев`яного предмета він залишався живим, пояснення експерта та наявність у його висновку посилань, що після отримання ушкоджень кішківника ОСОБА_10 міг повзати, перевертатися, кричати чи здійснювати слабоактивні фізичні рухи протягом від 3 до 6 годин, не виключають спрямованості умислу на убивство, оскільки якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за п.п.4, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивства), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, є правильною.

За таких обставин, посилання сторони захисту про перекваліфікацію дій останньої на ч.2 ст.121 КК України апеляційний суд розцінює як стратегію захисту, спростовану судом першої інстанції, яка є нічим іншим, як способом пом`якшення кримінальної відповідальності для винного.

Щодо міри призначеного обвинуваченій покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, злочин, який вчинила обвинувачена, передбачений п.п.4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, з умисною формою вини.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої, яка не працює, суспільно-корисною працею не займається, місце проживання є зареєстрованим, однак часто змінює місце свого фактичного проживання, вдова, має трьох дітей щодо яких позбавлена батьківських прав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за зареєстрованим місцем проживання характеризується виключно негативно як особа, яка вела аморальний спосіб життя, участі у вихованні дітей не приймала, у місці попереднього ув`язнення харакетиризується посередньо, має незняті і непогашені судимості, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обтяжуючих покарання обставин, а саме: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, дійшов правильного висновку, що строк позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити ближче до максимальної межі покарання передбаченого санкцією пунктів 4, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченої і запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, із застосуванням ст.ст.71, 72, ч.4 ст. 70 КК України, остаточно визначив покарання у виді 14 (чотирнадцять ) років 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Правильно також суд застосував положення ч.5 ст.72 КК України щодо зарахування у строк покарання обвинуваченої попереднього її ув`язнення.

Правильними є також висновки місцевого суду щодо вирішення питання про стягнення процесуальних витрат за проведення судових експертиз, вирішення долі речових доказів, а також арешти майна, оскільки вони відповідають положенням ст.ст.100, 124, 174 КПК України.

Також на підставі ст.ст. 128, 129 КПК України, ст..ст. 1166, 1167 ЦК України, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та обґрунтовано дійшов висновку про його задоволення.

Що стосується доводів сторони захисту, про те, що суд першої інстанції задовольнив повністю цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, та поклав на неї їх повне відшкодування, а не розділив між нею та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала, а в даному випадку на даній стадії, винуватою у вчиненні злочину визнано доведеною за ОСОБА_7 .

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченою та її захисником.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді