Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000074 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. і призначено покарання - 150 годин громадських робіт.

Як визнав доведеним суд, 24 жовтня 2019 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 прибув на територію Біловізької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області за адресою: с. Біловіж вул. Центральна, де на грунті виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 наніс останньому один удар правою рукою в область голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , покликаючись на незаконність вироку, зазначає, що дійсно завдав удару в область голови ОСОБА_8 , однак діяв в стані необхідної оборони від неправомірних дій останнього, який тримав в руках заведену бензопилу, якою також наніс йому ушкодження. Просить вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2022 року скасувати та постановити рішення, яким кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не зявився.

Адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано клопотання про звільнення від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , доводи прокурора, яка вважає вирок законним і наголошує на закінченні строків давності щодо дій ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження за наведених у вироку обставин, підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Твердження обвинуваченого про перебування в стані необхідної оборони щодо незаконних дій потерпілого ОСОБА_8 не є переконливими.

З показань потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що 24.10.2019 року близько 13 год. він перебував на роботі, до нього приїхав ОСОБА_6 , який вимагав повернути борг, а коли згодом повернувся - затіяв бійку, завдавши йому удар в голову. Захищаючись від дій ОСОБА_6 , він взяв бензопилу, якою наніс йому порізи.

При проведенні слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 послідовно відтворив, як і за яких обставин сталася бійка із заподіянням тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №322+медичні документи від 10.12.2020 року у потерпілого ОСОБА_8 виявлено «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин лівої половини обличчя та лівої скроневої ділянки». Вказане ушкодження (комплекс) виникло внаслідок травматичної дії тупим твердим предметом, за механізмом заподіяння - удар-тертя (забій м`яких тканин-осаднення), яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.(т.2 а.с.42-45).

За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Верховний Суд України висловлював позицію щодо правозастосування ст. 36 КК (зокрема, справи № 5-31кс14, № 5-125кс15), у яких зазначав, що сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину, поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється, як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене, як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом із тим, необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом.

Крім того, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118 та ст. 124 цього Кодексу.

Перевищення меж необхідної оборони судом першої інстанції в діях обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії невеликої тяжкості, особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно і за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, враховуючи думку потерпілого, призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Поряд з цим, зважаючи, що з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення невеликої тяжкості пройшло понад три роки, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.49 КК України ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, про що наголошено при апеляційному розгляді стороною захисту та обвинувачення.

Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 74 КК України, особа також може бути звільнена від покарання за вироком суду на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419, КПК України, ст.49 КК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк - з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9