КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4704/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року,

за участю:

власника майна - ОСОБА_6 ,

представників власника майна - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07.10.2022 року задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_1 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2021 року та накладено арешт на майно, речі та документи на час досудового розслідування та судового розгляду, які було вилучено у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на яку не зареєстровано право власності, під час якого було вилучено: ноутбук «LENOVO», серійний номер: WВ10653491; мобільний телефон «ASUS»; два блокноти синього кольору з чорновими записами; документація, яка була поміщена до папки синього кольору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07.10.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Копію оскаржуваної ухвали, як зазначає апелянт було отримано 16.11.2022 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги власник майна зазначає, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі було надано дозвіл на копіювання інформації із електронних носіїв, комп`ютерної техніки, телефонів і тд, та вилучити їх лише у випадку неможливості скопіювати дану інформацію.

Однак, слідчий навіть не намагався це зробити, а вилучив ноутбук та телефон, що свідчить про незаконність їх вилучення. Копію протоколу обшуку, як зазначає апелянт йому надано також не було.

Письмова відповідь на запит слідчого надана була у вигляді листа Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Олевський -3» від 11.08.2022 року і він її отримав 15.08.2022 року.

Слідчий суддя розглянула клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно поверхнево та формально, вилучене майно не відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, останнє не може бути об`єктом чи предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197 - 1 КК України.

Апелянт вказує, що повідомлення про підозру не отримував, є свідком у даному кримінальному провадженні.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутністю прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як зазначив апелянт, 03.10.2022 року він отримав повний текст оскаржуваної ухвали, а апеляційна скарга подана 07.10.2022 року, тому строк на апеляційне оскарження не пропущено. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим такий строк не підлягає поновленню.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, до СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві надійшли матеріали звернення в.о. директора Національного парку «Голосіївський» ОСОБА_9 , щодо щодо незаконних дій релігійної громади на честь Св.Великомученика Георгія "УПЦ", посадових осіб ГК "Олевський 3" та ГК "Гаражно-робітничий", ТОВ "Затишок І КО", ФОП " ОСОБА_10 " а також інших, щодо самовільного зайняття земельної ділянки на території Національного природнього парку "Голосіївський" без відповідних дозвільних документів.

Органом досудового розслідування зазначено, наявність будівництва гаражних боксів та інших споруд на території гаражного кооперативу «Олевський-З», що розміщений на території Національного парку «Голосіївський» поряд із жилим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Неодноразово допитаний в якості свідка голова гаражного кооперативу «Олевський-З» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , жодних показів що мають суттєве значення для досудового розслідування не надав.

Крім цього ОСОБА_6 , як уповноваженій особі 30.07.2022 року, було вручено запит в порядку ст. 93 КПК України в рамках вказаного кримінального провадження з метою отримання рішення уповноваженого органу про обрання/призначення керівника ГК «Олевський-З», документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, документи на майно (в т.ч. гаражі, гаражні бокси тощо), що розміщено на території гаражного кооперативу «Олевський-З», що знаходиться по АДРЕСА_1, поіменний список осіб, що користуються гаражами на автостоянці АДРЕСА_1 з зазначенням повного прізвища ім`я по-батькові, дати народження, адреси місця проживання та телефону, та іншої дозвільної документації на використання та забудову ділянки на території гаражного кооперативу «Олевський-3», що знаходиться на території Національного парку «Голосіївський» по АДРЕСА_1, однак вказаний запит виконано не було.

Відтак, орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_6 , може зберігати у квартирі за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , на яку не зареєстровано право власності, документи в яких містяться відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, рішення уповноважених органів про обрання/призначення керівника ГК «Олевський-3», документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , документи на майно (в т.ч. гаражі, гаражні бокси тощо), що розміщено на території гаражного кооперативу «Олевський-3», що знаходиться по АДРЕСА_1, поіменний список осіб, що користуються гаражами на автостоянці АДРЕСА_1 з зазначенням повного прізвища ім`я по-батькові, дати народження, адреси місця проживання та телефону, та іншої дозвільної документації на використання та забудову ділянки на території гаражного кооперативу «Олевський-3», що знаходиться на території Національного парку «Голосіївський» по АДРЕСА_1.

06.10.2022 року в період часу з 07 год. 04 хв. по 08 год. 23 хв., на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва №1- кс/759/3107/22 від 21.09.2022 року проведено обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , на яку не зареєстровано право власності. В ході проведення обшуку було вилучено:

- ноутбук «Lenovo», серійний номер: WB10653491;

- мобільний телефон сірого кольору, марки «ASUS»;

- два блокноти синього кольору з чорновими записами;

- документація, яка була поміщена до папки синього кольору.

Відповідно до вимог п.8 ч.2 ст.40, ст.94, ч.2 ст.100, ч. 3 ст.110, на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, - ноутбук «Lenovo», серійний номер: WB10653491; мобільний телефон сірого кольору, марки «ASUS»; два блокноти синього кольору з чорновими записами; документація, яка була поміщена до папки синього кольору - визнано в якості речових доказів та долучено до матеріалів кримінального провадження, про що винесено постанову.

07.10.2022 року прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2021 року, а саме на речі та документи на час досудового розслідування та судового розгляду, які було вилучено у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на яку не зареєстровано право власності, під час якого було вилучено: ноутбук «LENOVO», серійний номер: WВ10653491; мобільний телефон «ASUS»; два блокноти синього кольору з чорновими записами; документація, яка була поміщена до папки синього кольору.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07.10.2022 року клопотання прокурора задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на ноутбук «LENOVO», серійний номер: WВ10653491; мобільний телефон «ASUS»; два блокноти синього кольору з чорновими записами; документація, яка була поміщена до папки синього кольору, з метою забезпечення їх збереження як речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно оскільки в даному кримінальному провадженні воно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, всупереч доводам представника, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи представника про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності законних підстав для накладення арешту на вилучене майно на даній стадії досудового розслідування. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Метою накладення арешту у поданому клопотанні слідчий зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів за вищенаведених обставин приходить до висновку, що вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містить відомості та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також встановлення причетних осіб до вчиненого кримінального правопорушення за яким здійснюється досудове розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання сторони обвинувачення у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу, в повній мірі знаходять своє підтвердження.

Доводи ж представника про не надання йому копії протоколу обшуку, а також не копіювання інформації із вилученої техніки слідчим, не відносяться до компетенції колегії суддів апеляційного суду, а відтак не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у ОСОБА_6 процесуального статусу підозрюваного у даному провадженні, як підставу для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів відхиляє, оскільки у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження майна.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу апелянта, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_1 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2021 року та накладено арешт на майно, речі та документи на час досудового розслідування та судового розгляду, які було вилучено у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на яку не зареєстровано право власності, під час якого було вилучено: ноутбук «LENOVO», серійний номер: WВ10653491; мобільний телефон «ASUS»; два блокноти синього кольору з чорновими записами; документація, яка була поміщена до папки синього кольору, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4