Справа № 359/9624/14-к Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2064/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000483 від 29.03.2014 за апеляційною скаргою прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та виправдано у зв`язку відсутністю в діянні складу злочину.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в наступному. Так, 29 березня 2014 року, близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 перебували в металевому човні марки "Прогрес-2" на р. Дніпро, поблизу риболовецької бази "Рудяки", що розташована на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, де ловили рибу за допомогою вудок. Під час ловлі риби двигун човна, на якому вони йшли по воді, заплутався в риболовецьку сітку та зупинився. ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 виплутали дану сітку з двигуна та продовжили йти по воді на човні, ловлячи при цьому рибу. Через деякий час, двигун їхнього човна знову заплутався в риболовецьку сітку та зупинився. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знову виплутали дану сітку та вирішили її витягти з води до човна, щоб в майбутньому уникнути заплутування двигуна, усвідомлюючи при цьому, що ніяких незаконних дій вони не вчиняють, оскільки дана сітка являється забороненим знаряддям лову та вилов риби за допомогою даної сітки заборонено законом.

Під час того, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виплутували сітку з двигуна та збирали її до човна, до них по воді, на човні марки "SКІРРЕR", підійшов ОСОБА_8 , який почав виражатися в їхню адресу нецензурною лайкою.

В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в човні марки "SКІРРЕR" на р. Дніпро, поблизу риболовецької бази "Рудяки", на території Головурівської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області, проявляючи особливу зухвалість, з метою самоствердитись за рахунок завдання фізичного болю, що виразилось в ігноруванні загальновизнаних правил поведінки в суспільстві, нахабному поводженні та прояві грубої сили, використовуючи малозначний привід, висловився на адресу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нецензурною лайкою та почав погрожувати їм вбивством.

Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, тримаючи в руці револьвер марки "МЕ 38 Magnum-4R", калібру 4 мм, який заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, нічого не пояснюючи, почав здійснювати постріли в сторону ОСОБА_9 влучивши йому в кисть лівої руки. Незаконні дії ОСОБА_8 були припинені ОСОБА_10 , який вибив з руки ОСОБА_8 револьвер марки "МЕ 38 Magnum-4R", та разом з ОСОБА_9 , доставили останнього на берег.

Згідно висновку експерта №180Д від 16.06.2014 року, у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення лівої кисті, яке виникло від дії кулі при пострілі з вогнепальної зброї. Виявлене у ОСОБА_9 тілесне ушкодження за своїм характером тягне розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 день, і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Органами досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковані ч. 4 ст. 296 КК України, як умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, та виправдано у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу злочину.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд зазначив про те, що матеріали кримінального провадження, а також показання допитаних свідків, свідчать про відсутність у ОСОБА_8 умислу та мотиву на вчинення саме хуліганських дій, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета. Встановлено, що стороною обвинувачення не було доведено поза розумними сумнівами, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт указав про те, що висновок місцевого суду в частині не врахування показань потерпілого ОСОБА_9 не відповідає фактичним обставинам дослідженим безпосередньо в суді, оскільки показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків обвинувачення ОСОБА_10 щодо обставин вчинення ОСОБА_8 хуліганський дій та спричинення тілесних ушкодження потерпілому узгоджуються між собою та є однаково правдивими. Також, на переконання апелянта, безпідставними є висновок місцевого суду щодо недопустимості ряду доказів наданих стороною обвинувачення, оскільки жодних підстав, передбачених ст. 87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими суд в оскаржуваному вироку не навів. Поряд з цим, прокурор зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду послідовно наполягав на притягненні ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, повністю погоджуючись із висунутим прокурором обвинуваченням. Вважав, що зазначене волевиявлення потерпілого необхідно розцінювати як підтримання обвинувачення, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. З огляду на наведене, навіть якщо суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях обвинуваченого ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, останній міг перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за цією нормою закону про кримінальну відповідальність. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 922 грн. 35 коп. на користь держави.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 указав на безпідставність та необґрунтованість доводів викладених у ній, та на законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку з огляду на наступні обставини. Так, захисник зазначив про відсутність доказів, які б доводили вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Указав, що місцевим судом обґрунтовано визнано недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 17.04.2018 та висновок експерта № 19/12-1/265- СЕ/18 від 11.03.2019, оскільки вказані докази сторона обвинувачення ані для захисту, ані для суду не надавала. Судом вказані докази не досліджувались і суд не надавав їм оцінку, оскільки, на переконання захисника, дані докази ніякого відношення до справи за обвинуваченням ОСОБА_8 не мають. Вважав також безпідставними вимоги прокурора про повторне дослідження доказів, оскільки місцевим судом належно та у повному обсязі було досліджено письмові докази та прийнято правильне рішення про визнання їх недопустимими. При цьому, захисник зауважив, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 неодноразово допитувався судом про всі відомі їм обставини, що підлягали доказуванню під час вказаного кримінального провадження. Тому, на думку захисту, необхідності у повторному їх допиті немає, до того ж прокурор у своїй апеляційній скарзі не вказав на обставини, щодо яких вони не допитувались. За наведених обставин просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 за викликами до суду апеляційної інстанції не з`явився, за телефонним повідомленням особи, яка представилась сином потерпілого, потерпілий ОСОБА_9 загинув.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: не можливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч.1 ст.373 КПК) судом ухвалюється виправдувальний вирок. Ухвалення вироку здійснюється внаслідок оцінки доказів, досліджених у ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ( ст. 94 КПК). Вирок повинен відповідати засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості відповідно до положень ст. 370 КПК України.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду указані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України за результатами чого суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Мотивуючи своє рішення про виправдання ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що оскільки події, що є предметом розгляду, сталися між рибаками, а саме, обвинуваченим, потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 під час здійснення останніми риболовлі, непорозуміння виникло з приводу бракон`єрських сіток, розставлених на воді, які, як останні вважали, належать комусь із них відповідно, нетривалість даної ситуації, відсутність обставин, які б призвели до блокування руху інших човнів на воді чи перешкоджанню їх подальшому руху, відсутність поряд будь яких інших рибаків, відпочиваючих та осіб, які б могли спостерігати за вказаними подіями, у зв`язку з чим були б порушені їх права як громадян на спокій та відсутність порушення інтересів будь яких організацій або установ діями рибаків, за вказаних умов порушення громадського порядку не мало місця. Також, як зазначив суд першої інстанції, в діях ОСОБА_8 не встановлено ознак особливої зухвалості, оскільки в нього не було бажання показати свою вищість, винятковість, мотив його дій не пов`язаний з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки, умислу на вчинення хуліганства в діях обвинуваченого не встановлено, як і не надано стороною обвинувачення будь- яких доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що ОСОБА_8 погрожував вбивством, та що у нього взагалі був при собі револьвер марки МЕ 38 Magnum-4R" і останній здійснював з нього постріли в бік потерпілого, влучивши йому в кисть лівої руки.

Суд відповідно до вимог ст. 94 КПК України у судовому засіданні перевірив зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалась сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів, а саме: показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , даним, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 березня 2014 року, протоколі огляду місця події від 29 березня 2014 року, протоколі огляду місця події від 06.06.2014р., протоколі пред`явлення речей для впізнання від 07.04.2014р., протоколах огляду речових доказів від 10.06.2014р. та від 29.03.2014р., протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.07.2014р., висновку експерта №349 ВКЕ від 06.05.2014р., висновку експерта №180д від 12.06.2014р.

Також судом були досліджені та оцінені в сукупності докази, надані стороною захисту.

За результатами розгляду справи, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, з якими колегія суддів погоджується, належної оцінки судом першої інстанції наданих сторонами кримінального провадження доказів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, а саме, наявності між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_9 , як рибаками, непорозуміння з приводу розставлених бракон`єрських сіток, через обопільні дії, оскільки обвинувачений вважав, що ці сітки належать потерпілому, а потерпілий навпаки обвинуваченому, які знаходяться у причинно -наслідковому зв`язку між собою та простежуються у чіткій логічній послідовності за весь час їхнього перебування на воді неподалік риболовецької бази «Рудяки», суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що якщо суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях обвинуваченого ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, останній міг перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за цією нормою закону про кримінальну відповідальність є безпідставними, оскільки наданими стороною обвинувачення доказами не доведено поза розумним сумнівом того, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення лівої кисті із револьверу марки МЕ 38 Magnum-4R", серійний номер 021766, що у обвинуваченого ОСОБА_8 взагалі був при собі револьвер марки МЕ 38 Magnum-4R", серійний номер 021766 та що останній здійснював з нього постріли в бік потерпілого.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , він не містить належним чином сформульованого органом досудового розслідування обвинувачення. Так, відповідно до практики Європейського суду із прав людини, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення повинно розглядатися у контексті наявності у обвинуваченого права підготуватися до свого захисту (рішення у справах Абрамян проти Російської Федерації, Пелісьє та Сассі проти Франції, Даллос проти Угорщини та інші). Оскільки обвинувачення фактично не було сформульоване, рішення суду про необхідність виправдання ОСОБА_8 є таким, яке ґрунтується на вимогах закону.

Наведене у своїй сукупності вказує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та відсутність підстав для її задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2021 щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2021 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4