490/890/23 01.03.2023
н/п 1-кс/490/1355/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/890/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бериславської окружної прокуратури Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 05.02.2023 р. біля домоволодіння в с. Милове Бериславського району Херсонської області майно - полімерний мішок з речовиною рослинного походження, поміщений до сейф-пакету із забороною його відчуження, розпорядження та/або користування.

Необхідність накладення арешту обґрунтував необхідністю збереження речового доказу, враховуючи, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно зберегло на собі сліди злочину, відповідає критеріям ст.98 КПК України, є матеріальним об`єктом, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, у якій просив клопотання задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України встановлено, що застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Ч. 1. ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За змістом ч.7 ст.237 КПК України тимчасово вилученим майном не є речі і документи, що відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

Згідно з поданим до суду клопотанням, досудовим розслідуванням встановлено, що 05.02.2023 р. до ЧЧ Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: Херсонська область, Бериславький район, с. Милове у ОСОБА_4 було виявлено речовину, ззовні схожу на канабіс, яку було вилучено в ході огляду місця події.

Відомості за даними фактом 05.02.2023 р. внесено до ЄРДР за №0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КПК України.

Встановлено, що в ході патрулювання 05.02.2023 р. в с.Милове Бериславського району Херсонської області за порушення правил дорожнього руху було зупинено автомобіль ВАЗ 2107 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 .

Під час візуального огляду салону автомобіля було виявлено пакет білого кольору з речовиною рослинного походження, яку добровільно видав з автомобіля під час огляду місця події ОСОБА_4 .

Постановою т.в.о. начальника СД Бериславського РВП вказана речовина визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ознаки, за якими слідчий визначив вказані предмети речовим доказом у кримінальному провадженні у постанові відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно до п. 1 ч. 2, абз. 2 ч 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ані у клопотанні, ані у доданих до нього матеріалах не міститься даних про те, що полімерний мішок з речовиною рослинного походження, поміщений до сейф-пакету, про накладення арешту на що просить прокурор, зберегло на собі сліди злочину та відповідає критеріям ст.98 КПК України: містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, річчю, набутими кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні дані щодо існування ризиків, передбачених а.2 ч.1 ст.170 КПК України. Обіг наркотичних засобів, що у клопотанні припускається прокурором щодо речовини, про накладення арешту на яку він просить, та психотропних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу.

Тобто, у цих речей не може бути конкретного власника майна, який міг би вчинити будь-які дії щодо цього майна, для міг би бути накладений арешт.

Крім того, зміст клопотання та долучені до нього документи свідчать про те, що фактично речовина, на яку просить накласти арешт прокурор, була вилучена співробітниками поліції під час обшуку автомобіля ВАЗ 2107 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , а не його огляду, як місця події, та не внаслідок добровільної видачі ОСОБА_4 , як про це стверджується в клопотанні прокурора, але жодним чином не підтверджено матеріалами клопотання.

За змістом ч.1 ст. 237 КПК України огляд місцевості, приміщення, речей та документів проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Такий огляд не є обшуком та оглядом іншого володіння особи, правила проведення яких регламентовані ст.ст. 233,234 КПК України.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з тим, наведене вище свідчить про те, що речовина, на яку просить накласти арешт прокурор, була вилучена співробітниками поліції з порушенням вимог ст.ст. 233,234,237 КПК України, з істотним порушенням права на захист, а тому, відповідно до положень ст. 87 КПК України є недопустимим доказом. За такого, цей доказ не може бути використаним при прийнятті судом процесуального рішення і на нього не може бути накладено арешт з метою забезпечення його збереження.

Крім того, прокурором взагалі не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для накладення арешту на зазначене в клопотанні прокурора майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1