Єдиний унікальний номер 448/256/18
Провадження № 1-кп/448/40/22
В И Р О К
Іменем України

29.03.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду м.Мостиська в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:
- вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2017р. за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільненого від відбуття покарання з наданням іспитового строку терміном на 1 рік 6 місяців. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 21.05.2019р. скасовано звільнення від відбування покарання та направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання;
- вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021р. за ч.2 с.15- ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України - до 5 років 3 місяців позбавлення волі;
- вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р. за ч.3 ст.15-ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України - до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
представника Служби у справах дітей ОСОБА_5 ,
представника ювенальної превенції ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинуваченийОСОБА_3 , будучи неповнолітнім, на початку липня місяця 2016 року о 20:00 год., таємно, через незачинені двері, з метою вчинення крадіжки, проник в Крукеницьку ЗОШ І-ІІІ ступенів, корпус №2, що за адресою: АДРЕСА_2 , де з навчального класу та кабінету психолога викрав комп`ютерну клавіатуру, маніпулятор типу «миша», монітор та системний блок загальною вартістю 4086 грн., дві колонки до комп`ютера вартістю 600 грн., два мікрофони з кабелями вартістю 974 грн., дві ідентичні акустичні системи (колонки) потужністю по 300W вартістю 3818,34 грн., мікшерний пульт торгової марки «Intel» моделі «МХ-880E» вартістю 1928,34 грн., підсилювач звуку марки «REC-PPS600S» вартістю 2165 грн., чим своїми умисними діями спричинив відділу освіти Мостиської РДА матеріальну шкоду на загальну суму 13578,68 грн.

Він же, повторно, 03.06.2017 року о 21:00 год., з метою вчинення крадіжки, через відчинене вікно, проник до Крукеницької ЗОШ І-ІІІ ступенів, корпус №2, що в с.Крукеничі вул.Шевченка, 67 Мостиського району Львівської області, де з навчального кабінету фізики викрав пачку паперу формату А-4 вартістю 99 грн. та два прапори України загальною вартістю 330 грн., чим своїми умисними діями спричинив відділу освіти Мостиської РДА матеріальну шкоду на загальну суму 429 грн.

Він же, повторно, 04.06.2017 року о 23:00 год., за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , котрий згідно вироку Мостиського районного суду Львівської області від 06.08.2019 року по даному епізоду визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та відповідно до ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 03.03.2021 року звільнений від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, з метою вчинення крадіжки, через відчинене вікно, проникли в Крукеницьку ЗОШ І-ІІІ ступенів, корпус №2, що в с.Крукеничі, вул.Шевченка,67 Мостиського району Львівської області, де викрали: з кабінету фізики ноутбук торгової марки «Асеr» моделі «Аsріrе 3003WLMi» з зарядним пристроєм до нього, вартістю 830 грн., з кабінету директора - системний блок торгової марки «НР» моделі «Соmpaq dх 7400 Місrotower», вартістю 865 грн., монітор торгової марки «ХЕRОХ» моделі «ХА7-19І», вартістю 809,10 грн, клавіатуру торгової марки «Gembird», вартістю 63 грн., маніпулятор типу «миша» торгової марки «Genius» моделі «NetScroll 100», вартістю 72 грн, з методичного кабінету - системний блок вартістю 2000 грн., чим своїми умисними діями спричинили відділу освіти Мостиської РДА матеріальну шкоду на загальну суму 4639,10грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, цілковито підтвердив обставини, викладені у зміненому обвинувальному акті (зміненому обвинуваченні). Зазначив, що дійсно на початку липня місяця 2016 року, у вечірній час, проник в приміщення ліцею (Крукеницької ЗОШ І-ІІІ ступенів), звідки таємно викрав товарно-матеріальні цінності, що перелічені в обвинувальному акті, які приніс додому та сховав. Вказав, що через рік, повторно проник у приміщення школи, а саме 03.06.2017р., звідки викрав 2 прапори та папір формату А4. Окрім цього, він (обвинувачений ОСОБА_3 ) 04.06.2017 року, у нічний час, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , через відчинене вікно, проникли в приміщення Крукеницької ЗОШ І-ІІІ ступенів, корпус №2, що в с.Крукеничі, вул.Шевченка,67 Мостиського району, звідки викрали ноутбук торгової марки «Асеr» моделі «Аsріrе 3003WLMi» з зарядним пристроєм до нього, з кабінету директора - системний блок торгової марки «НР» моделі «Соmpaq dх 7400 Місrotower», монітор торгової марки «ХЕRОХ» моделі «ХА7-19i», клавіатуру торгової марки «Gembird», маніпулятор типу «миша» торгової марки «Genius» моделі «NetScroll 100» та ще з одного кабінету викрали системний блок, завдавши при цьому матеріальної шкоди на вказану суму. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене та просить вибачення, за період ізоляції усвідомив наслідки своїх дій та зробив відповідні висновки, просить суд врахувати його молодий вік, а також те, що дані злочини він вчиняв в неповнолітньому віці та не застосовувати щодо нього суворої міри покарання.
Представник потерпілого ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає змісту ст.56 КПК України та вказала, що жодних претензій до обвинуваченого не мають, щодо призначеного покарання покладаються на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в зміненому обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасниками кримінального провадження не заявлялось.
Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємні викрадення чужого майна (крадіжки), поєднані з проникненням у приміщення, вчинені повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.67 КК України - судом не встановлено.
Судом також враховується характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень; що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання - АДРЕСА_1 ; позитивно характеризується за місцем проживання, посередньо характеризувався за місцем навчання; раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності; його (обвинуваченого) стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; його сімейний та матеріальний стан - на час вчинення кримінальних правопорушень був учнем вищого професійного училища №20 м.Львів; його роль у скоєних злочинах та поведінку до і після вчинення злочинів,- обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував заподіяну шкоду, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень; суд враховує думку представника потерпілого, котрий покладає на розсуд суду призначення міри покарання останньому та не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального і морального характеру.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04 грудня 2017 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбуття покарання з наданням іспитового строку терміном на 1 рік 6 місяців. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 21.05.2019р. скасовано звільнення від відбування покарання та направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання.

Крім того, вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, було визначено судом остаточне покарання на підставі вимоги ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2017р.
Також, вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р. за ч.3 ст.15-ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України обвинуваченого ОСОБА_3 засуджено до 5 років 3 місяців позбавлення волі. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, було визначено судом остаточне покарання на підставі вимоги ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначено за даним вироком, більш суворим, яке призначене вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021р.
Згідно ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дані кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК Українина початку липня 2016 року, та 03-04.06.2017 року, тобто, до ухвалення вироку Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р., на теперішній час відбуває покарання за даним вироком, суд вважає необхідним визначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип часткового складання.
Щодо клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 Закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.5 ст.72 КК України (в ред. Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) в періоди з 03.12.2018 року по 20.10.2020 року, та з 25.03.2021 року по дату набрання даним вироком законної сили, а також позиції сторони обвинувачення щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вказаного Закону в період з 07.10.2021 року по дату набрання даним вироком законної сили - в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із Законом України «Про попереднє ув`язнення» - попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (в ред. Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, в розумінні ч.5 ст.72 КК України (в ред. Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (в ред.Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.
При цьому, вказівка в пункті «ґ» ч.5 ст.72 КК України (в ред.Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.
Положення, що викладені в пункті «ґ» ч.5 ст.72 КК України (в ред.Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.
Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття «попереднє ув`язнення».
Таким чином, відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови від 5 квітня 2018 року у справі №265/2339/14-к, від 3 грудня 2019 року у справі №537/400/17 тощо) у випадку скасування касаційним судом вироку суду першої інстанції та/або вироку чи ухвали суду апеляційної інстанції щодо злочину, який вчинено до 20 червня 2017 року включно, період перебування особи в місцях позбавлення волі чи в установах попереднього ув`язнення (для участі в цьому кримінальному провадженні):
- з дня набрання вироком суду першої чи апеляційної інстанції законної сили і до дня ухвалення відповідної постанови Верховним Судом вважається періодом відбування покарання на підставі вироку суду, що набрав законної сили, і не є попереднім ув`язненням, а тому положення ч.5 ст.72 КК (в ред.Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) не підлягають застосуванню до цього періоду;
- з дня скасування Верховним Судом вироку суду першої інстанції та/або вироку чи ухвали суду апеляційної інстанції і до дня набрання вироком законної сили за результатами нового розгляду в суді першої та/або апеляційної інстанцій підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК (в ред.Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року).
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2020р. (справа №497/349/16-к), яка відповідно до ч.6 ст.368 КПК України має враховуватися судом при обирані чи застосуванні норми закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно матеріалів даного кримінального провадження:

- обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено кримінальні правопорушення (крадіжки) у липні місяці 2016р., 03.06.2017р. та 04.06.2017р.;

- по даній справі Мостиським районним судом Львівської області ухвалено вирок від 06.08.2019р. відносно двох осіб - обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_3 призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 грудня 2017 року, котрим ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільненого від відбуття покарання з наданням іспитового строку терміном на 1 рік 6 місяців, виконувати окремо;

- вказаний вирок суду від 06.08.2019р. згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 20.10.2020р. залишено без змін, тобто такий набрав законної сили 20.10.2020р.;

- згідно постанови Верховного суду від 25.03.2021р. - вказаний вирок суду від 06.08.2019 року та ухвалу суду від 20.10.2020 року щодо ОСОБА_3 - скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції;

- запобіжний захід в межах даного кримінального провадження, що перебуває на розгляді Мостиського районного суду Львівської області про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України взагалі судом не обирався.
- на стадії досудового розслідування по іншому кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні в червні місяці 2018 року злочинів,ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області лише від 14.11.2018р. обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів та в подальшому, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.12.2018р., останньому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 31.01.2019р., який судом продовжувався до набрання вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021 року, тобто до 04.09.2021 року;
- обвинуваченого ОСОБА_3 доставляли з Львівської установи виконання покарань №19 на розгляд даного кримінального провадження з дозволу Червоноградського міського суду Львівської області, як в період розгляду справи в суді першої так і апеляційної інстанцій;
- ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 09.10.2019р. обвинуваченого ОСОБА_3 тимчасово залишено у Львівській установі виконання покарання №19, так як, згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 21.05.2019р. останньому скасовано звільнення від відбування покарання з випробування, призначеного по вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2017р. Вказана ухвала суду, згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 16.08.2019р. залишена без змін;
- вказане кримінальне провадження 08.04.2021 року надійшло на новий розгляд до Мостиського районного суду Львівської області після скасування згідно постанови Верховного Суду від 25.03.2021р. та, як і на час надходження, так і на час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_3 був тимчасово залишений в Львівській установі виконання покарання №19 згідно ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 09.10.2019р., тобто Мостиським районним судом Львівської області не обирався запобіжний захід;
- вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, перший з яких вчинено 29.06.2018 року та засуджено за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, було визначено судом остаточне покарання на підставі вимоги ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2017р. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 вказано рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 14.11.2018 року. Вирок суду набрав законної сили 04.09.21р.;
- згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 07.10.2021р. по даному кримінальному провадженні обвинуваченого ОСОБА_3 , котрий був засуджений та відбував покарання згідно вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021 року за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, тимчасово залишено в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» до завершення розгляду даного кримінального провадження;
- вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р. обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, який вчинено 22.09.2018 року та засуджено за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, було визначено судом остаточне покарання на підставі вимоги ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначено за даним вироком, більш суворим, яке призначене вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021р. Вирок набрав законної сили 03.12.21р.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) необхідно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання, як строк попереднього ув`язнення - період його перебування в установі попереднього ув`язнення з 07.10.2021 року по день набрання даним вироком суду законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки обвинувачений, будучи особою, яка відбуває покарання, до якого він засуджений в іншому кримінальному провадженні (згідно вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2021 року), був залишений в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 07.10.2021р. з метою та на час розгляду нового (даного) кримінального провадження щодо вчинених ним злочинів в липні 2016 року та червні 2017 року (тобто вчинених до 20.06.2017 року, а саме до закінчення дії вказаної редакції Закону).

Суд приходить до переконання, що відсутні підстави для зарахування обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, будь яких інших періодів його перебування в установі попереднього ув`язнення, на які покликалась сторона захисту, з тих підстав, що в межах даного кримінального провадження щодо вчинених ним злочинів в липні 2016 року та червні 2017 року (як при первинному розгляді, так і при новому розгляді після скасування вироку касаційною інстанцією Верховним Судом), запобіжний захід обвинуваченому (підозрюваному) ОСОБА_3 . Мостиським районним судом Львівської області у виді тримання особи під вартою не обирався.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий 14.11.2018 року та в подальшому йому слідчим суддею та судом обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою саме по іншому кримінальному провадженні та за вчинення ним злочинів після 20.06.2017 року, а саме після закінчення дії ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), то у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 14.11.2018 року по 06.10.2021 року включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року), - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлено.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме: дві ідентичні акустичні системи (колонки) потужністю по 300W, мікшерний пульт торгової марки «Intel» моделі «МХ-880E», підсилювач звуку марки «REC-PPS600S», ноутбук торгової марки «Асеr» моделі «Аsріrе 3003WLMi» з зарядним пристроєм до нього, системний блок торгової марки «НР» моделі «Соmpaq dх 7400 Місrotower», монітор торгової марки «ХЕRОХ» моделі «ХА7-19І», клавіатуру торгової марки «Gembird», маніпулятор типу «миша» торгової марки «Genius» моделі «NetScroll 100» та системний блок, які знаходились в камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області та згідно акту про повернення речових доказів від 26.11.2020р. повернуто законному володільцю - Крукеницькій ЗОШ І-ІІІ ступенів,- вважати повернутими останнім.

Процесуальні витрати по справі у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 в дохід держави, в рівній частці, яка б підлягала стягненню як з останнього так і з ОСОБА_8 , вирок відносно якого набрав законної сили. Отже, з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути половину вартості за проведені експертизи в сумі 1362 грн. 96 коп. (2725,92 грн.:2).

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати із часу фактичного затримання тобто з 14.11.2018р.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вказаному кримінальному провадженні не застосовувалися. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався та суд не вбачає підстав для обрання такого до вступу даного вироку в законну силу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р. у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року), зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення з 14.11.2018 року по 06.10.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання, як строк попереднього ув`язнення - період його перебування в установі попереднього ув`язнення з 07.10.2021 року по день набрання даним вироком суду законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_3 частково відбуте покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2021р.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного затримання з 14.11.2018 року.
Речові докази, а саме: дві ідентичні акустичні системи (колонки) потужністю по 300W, мікшерний пульт торгової марки «Intel» моделі «МХ-880E», підсилювач звуку марки «REC-PPS600S», ноутбук торгової марки «Асеr» моделі «Аsріrе 3003WLMi» з зарядним пристроєм до нього, системний блок торгової марки «НР» моделі «Соmpaq dх 7400 Місrotower», монітор торгової марки «ХЕRОХ» моделі «ХА7-19І», клавіатуру торгової марки «Gembird», маніпулятор типу «миша» торгової марки «Genius» моделі «NetScroll 100» та системний блок, які знаходились в камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області та згідно акту про повернення речових доказів від 26.11.2020р. повернуто законному володільцю - Крукеницькій ЗОШ І-ІІІ ступенів,- вважати повернутими останнім.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 96 коп. - стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1