Справа № 308/5303/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000132 від 31 січня 2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бабичі Мукачівського району, Закарпатської області, громадянина України, із середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимому згідно зі ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді кримінальне провадження внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000132 від 31 січня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Згідно вказаного обвинувального акта, 30 січня 2019 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався із міста Чоп в напрямку села Великі Лучки Мукачівського району, через село Червоне Ужгородського району, тоді по ходу руху громадянин України ОСОБА_4 помітив, що краєм авто дороги по смузі руху якою він рухався рухались два пішохода. Тоді громадянин України ОСОБА_4 оцінивши ситуацію, яка склалась прийняв рішення різко здійснити маневр кермом в ліво, про те зовнішнім дзеркалом заднього виду зачепив одного із пішоходів чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

У такий спосіб ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: пункт 2.3.(б), бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; пункт 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 74 від 27 березня 2019 року на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_6 виявлено апарат зовнішньої фіксації, який накладений на праву верхню кінцівку. Згідно даних медичної документації у нього виявлено: «Відкритий внутрішньо суглобовий мультифрагментарний перелом дистального мета епіфізу правої плечової кістки та проксимального епіфізу ліктьової кістки з вираженим зміщенням та дефектом кісткової тканини та м`яких тканин. ЗТГК справа. Забій грудної клітки.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути виступаючі частини рухавшогося автомобіля під час обставин ДТП, які викладені в ухвалі суду та які повідомляє потерпілий.

По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації вкладаються в час події, яка мала місце 30.01.2019 року.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Тілесні ушкодження виявленні у гр. ОСОБА_6 могли виникнути при обставинах ДТП, які він повідомляє, за умови що він знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, і можуть бути характерні для пішохода.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 10/123 від 17 квітня 2019 року: в даній дорожній обстановці, водій автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3. (б) та 13.1 ПДРУ.

В дорожній обстановці пішохід ОСОБА_6 повинен керуватися вимогами пункту 4.1 ПДРУ.

Технічна можливість уникнути контактування з пішоходом у дотриманні водієм автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «Vito» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 вимог пунктів 13.1 та 2.3.(6) ПДРУ.

З технічної точки зору, при заданих експерту вихідних даних в даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія автомобіля марки «Mercedes- Benz» моделі «Vito» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 2.3.(б) та 13.1 ПДРУ, недотримання яких, з технічної точки зору у своїй сукупності є причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 10/83 від 12 березин 2019 року на момент огляду та на момент ДТП рульове керування, гальмівна система та світлова система автомобіля марки «Mercedes- Benz» моделі «Vito» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 Знаходились у працездатному стані та дозволяють водію транспортного засобу контролювати його швидкість та напрямок руху.

За таких обставин, дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.1 ст.286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 і звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вказував що йому відомі наслідки закриття кримінального провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що йому зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не заперечував.

Прокурор вважає, що кримінальне провадження слід закрити в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_6 , в судовому засіданні залишив вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не находило.

Заслухавши у судовому засіданні сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до обвинувального акта, 30 січня 2019 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався із міста Чоп в напрямку села Великі Лучки Мукачівського району, через село Червоне Ужгородського району, тоді по ходу руху громадянин України ОСОБА_4 помітив, що краєм авто дороги по смузі руху якою він рухався рухались два пішохода. Тоді громадянин України ОСОБА_4 оцінивши ситуацію, яка склалась прийняв рішення різко здійснити маневр кермом в ліво, про те зовнішнім дзеркалом заднього виду зачепив одного із пішоходів чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода підозрюваного (обвинуваченого) на таке звільнення від кримінальної відповідальності. З системного аналізу норм КК України та КПК України, слідує, що така згода підозрюваного (обвинуваченого), та сплив, встановлених ст. 49 КК України строків, є безумовною підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, що перешкоджає подальшому здійсненню будь-яких процесуальних дій в цьому провадженні.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності регулюється параграфом 2 глави 24 КПК України.

Згідно ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 288 КПК України, у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В даному провадженні клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд ураховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно розглядаючи указане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, Суд зазначає наступне.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК, яке датоване 30 січня 2019 року.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції адвокат обвинуваченого зі згодою обвинуваченого ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України ( в редакції, що набрала чинності з 01.07.2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIIIвід 22.11.2018 року) кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України , є кримінальним проступком, яке карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

За умови відсутності факту ухилення особи від слідства або суду, строк давності для звільнення її від кримінальної відповідальності згідно з приписами ч. 1 ст. 49 КК становить три роки з дня вчинення нетяжкого злочину (або проступку за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років) і до дня набрання вироком законної сили.

У разі підтвердження факту умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Разом з цим, положення ч. 2 ст. 49 КК можуть розумітися неоднозначно. Недостатньо конкретний нормативний зміст цих положень обумовлений перш за все тим, що на початку другого речення вказаної норми вжите словосполучення «У цих випадках», а на початку третього - «У цьому разі».

Не викликає сумніву, що вживання словосполучення «У цих випадках» у другому реченні поєднує між собою ситуації, передбачені першим і другим реченнями (положеннями) ч. 2 ст. 49 КК . Таке поєднання означає: ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Водночас нормативний зміст другого речення (положення) зазначеної норми не містить конкретної вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення її перебігу.

Вживання словосполучення «У цьому разі» у третьому реченні (положенні) ч. 2 ст. 49 КК в свою чергу поєднує між собою ситуації, передбачені усіма трьома її реченнями (положеннями). При цьому таке поєднання не несе в собі елементу невизначеності оскільки встановлені у третьому реченні строки давності не можуть розглядатись як диференційовані.

Проаналізувавши вказані норми закону України про кримінальну відповідальність, Суд в цій справі виходить з такого кримінально-правового змісту ч. 2 ст. 49 КК: ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання - встановлені ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК загальні строки давності - п`ять років у разі вчинення нею кримінального проступку і п`ятнадцять років - у разі вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості.

За матеріалами справи, у розшук обвинувачений ОСОБА_4 не оголошувався.

Згідно ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення класифікується як кримінальний проступок.

Обставини, передбачені ч. ч. 2 та 3 ст. 49 КК України відсутні, перебіг строків давності не зупинявся та не переривався.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення вчинено у встановлений слідством день та час, а саме 30 січня 2019 року і ця обставина сторонами кримінального провадження не заперечується.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше 3 років, тобто у даному кримінальному провадженні, закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч.1 ст.49.

Виконуючи приписи ст. 442 КПК, об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок в постанові від 5 квітня 2021 року щодо застосування норми права - положень ст. 49 КК: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Таким чином, оскільки, судом встановлено, що кримінальне провадження стосується подій, які мали місце 30 січня 2019 року, яке відносяться до категорії проступку, пройшло більше трьох років, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідне клопотання захисника підлягає до задоволення.

У той час, як за змістом статей 284 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Усі ці підстави є дійсними. Так, ОСОБА_4 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності за клопотанням сторони кримінального провадження. В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, суду такі надані не були.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував проти закриття кримінального провадження, повідомив, що наслідки закриття кримінального провадження з таких підстав йому зрозумілі.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 наполягає на закритті провадження з відповідних підстав, та захисником було подане відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке підтримане ним в судовому засіданні суду.

З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та впевнившись у її добровільності, а також в усвідомленні останнього наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, з огляду на те, що на теперішній час минули три роки, що свідчить про те, що у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закінчився строк давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності, що прямо передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, а тому, на переконання суду, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення, ОСОБА_4 належить звільнити від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження щодо нього закрити.

При цьому суд наголошує на тому, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиці Верховного суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к).

Враховуючи вищевикладене, суд при розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності повинен на підставі обвинувального акта та інших матеріалів, наданих суду під час судового провадження його учасниками, перевірити правильність застосування норм закону на підтвердження початку та закінчення перебігу строку давності, відсутності підстав для зупинення або переривання строків давності.

Таким чином, судом встановлено, що дане клопотання в повній мірі відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

За таких обставин, беручи до уваги наведене, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та із закриттям даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні слід стягнути з ОСОБА_4 ..

До суду надійшла позовна заява потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди з ОСОБА_4 ..

Відповідно до ч.5 от. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду, оскільки суд розглядає клопотання про закриття кримінальної відповідальності та звільнення особи від кримінальної відповідальності невідкладно, не досліджуючи всі обставини справи, а нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову при закритті кримінального провадження, однак суд вважає за необхідне роз`яснити цивільному позивачу його право звернутися з цивільним позовом до суду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 128, 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Звільнити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ч.1, ч.2 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 31 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.

Речовий доказ: транспортний засіб марки "Mercedes-Benz Vito" д.н.з. НОМЕР_1 , вважати повернутим ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у справі, а саме: за проведення технічної експертизи документа, у сумі 715,00 гривень; за проведення технічної експертизи документа, сума витрат на проведення якої становить 758,05 гривень.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський мыськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1