ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/4250/22

Номер провадження 1-кп/495/674/2022

22 липня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000024 від 13 травня 2022 року відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ Миколаївської області ,українця, громадянина України , раніше не судимого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого з середньо-технічною освітою,військовослужбовця строкової служби на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 3 категорії- навідника) секції АГС-17 групи гранатометів 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у віськовому званні " солдат " ,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України-

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 410 КК України, при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем строкової служби на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 3 категорії- навідника) секції АГС-17 групи гранатометів 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в порушення ст. ст. 9,11,12,14,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплинарного статуту Збройних Сил України, 27 лютого 2022 року в період часу близько 13 годин 00 хвилин,більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим,перебуваючи у службовому відрядженні на відділі прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 ",яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 під час здійснення переміщення дерев`яного ящика зі зброєю з багажника транспортного засобумарки Volkswagen AMAROK державний номер НОМЕР_2 до кімнати зберігання зброї,скориставшись тим,що залишився один біля ящика зі зброєю та вільним доступом до вказаного ящика, а саме тим,що ящик був не опечатаний,впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, в умоваї воєнного стану,таємно викрав пістолет марки ПМ калібру 9 мм серії НОМЕР_3 та магазин до нього, в подальшому,приховавши факт викрадення пістолету,переховав його, перевозивши із собою по службі до інших підрозділів, а саме: з села Фараонівка Білгород-Дністровського району до села Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області та до села Кам`янка Одеського району Одеської області ,до моменту добровільної видачі викраденого пістолета в селі Кам`янка Одеського району Одеської області, а саме: до 03.04.2022 року,тобто умисно вчинив викорадення військовослужбовцем зброї в умовах воєнного стану.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно він є військовослужбовцем строкової служби на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 3 категорії- навідника) секції АГС-17 групи гранатометів 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у віськовому званні " солдат " ,

27 лютого 2022 року приблизно 13 годин він перебував у службовому відрядженні на відділі прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 ",яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 під час здісннення переміщення дерев`яного ящика зі зброєю з багажника транспортного засобу марки Volkswagen AMAROK до кімнати зберігання зброї,скориставшись тим,що він залишився один біля ящика зі зброєю та вільним доступом до вказаного ящика, а саме тим,що ящик був не опечатаний,впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, ,таємно викрав пістолет марки ПМ калібру 9 мм та магазин до нього, в подальшому він приховав факт викрадення пістолету,переховав його, перевозивши із собою по службі до інших підрозділів, а саме: з села Фараонівка Білгород-Дністровського району до села Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області та до села Кам`янка Одеського району Одеської області , але потім вирішив добровільно видати викрадений пистолет який та 03.04.2022 року добровільно видав начальнику відділення інспекторів прикордонної служби майору ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 410 КК України, тобто викрадення військовослужбовцем зброї та бойових припасів в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням того,що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся в скоєнному злочині, в умовах збройної агресії проти України приймає активну участь у ії захисті та висловив твердий намір продовжувати боронити кордони держави , добровільно видав викрадену зброю , суд погоджується з думкою сторони обвинувачення про те, що є підстави застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання , а саме: призначити інший, більш м`який вид покарання,чим передбачений сакцією ч. 4 ст. 410 КК України, визнав обставини, наведені вище судом виключними по справі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проходження військової служби характеризується середньо, його вік та стан здоров`я , те що він раніше не судимий, вчинив кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів , його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є не судимою особою, має постійне місце мешкання, середньо характеризується, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69, 69-1 КК України у вигляді тримання в дисциплинарному батальоні на певний строк.

Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Речовий доказ по справі - пістолет з магазином марки ПМ калібру 9 мм. серії НОМЕР_3 1976 року випуску ,якй згідно постанови про передачу на відповідальне зберігання речових доказів від 15.06.2022 року переданий представнику НОМЕР_1 прикордонного загону - слід залишити за належністю.

.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 410 КК України та на підставі санкції вказаною статті призначити йому покарання , із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді тримання в дісциплінарному батальоні строком на 2 роки.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чиності не обирати.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речовий доказ по справі - пістолет з магазином марки ПМ калібру 9 мм. серії НОМЕР_4 1976 року випуску який згідно постанови про передачу на відповідальне зберігання речових доказів від 15.06.2022 року переданий представнику НОМЕР_1 прикордонного загону - залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1