Номер провадження: 11-кп/813/1363/22
Справа № 501/20/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Іллічівським міським судом Одеської області матеріали кримінальних проваджень №0000127 від 01.09.2020року, №0000670 від 14.09.2020 року, №00007453 від 22.10.2020 року №0000868 від 02.12.2020 року та №000927 від 17.12.2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, маючого інвалідність ІІІ-групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-10 вересня 1997 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 17, ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі (звільнений 14 вересня 1998 року із застосуванням Закону України «Про амністію»);
-10 лютого 1999 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі;
-01 серпня 2001 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-14 січня 2008 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі (звільнився 06 жовтня 2009 року за відбуттям строку покарання);
-30 червня 2010 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-15 березня 2018 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі (звільнився 18 квітня 2019 року за відбуттям строку покарання);
-16 вересня 2020 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки відповідно до ст. 75 КК України;
-24 листопада 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.395 КК України, -

встановив:

Оскарженим вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395КК України, та йому призначено покарання:

- за ст. 395 КК України у виді арешту, строком на 2 (два) місяця;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців;
- за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироками Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2020 року та Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2020 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався у зв`язку з тим, що він на теперішній час відбуває покарання за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2020 року.
Строк відбування покарання обвинуваченому обчислюється з 04 лютого 2021 року, тобто з моменту затримання ОСОБА_8 на підставі вироку Іллічівського міського суду від 24 листопада 2020 року, та зараховано йому, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, до строку покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 04 лютого 2021 року по день набрання даним вироком суду законної сили.
Задоволено цивільні позови потерпілого ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодовування майнової шкоди 1611,78 грн.
Задоволено цивільні позови потерпілого ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодовування майнової шкоди 1860,44 грн.
Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у даних кримінальних провадженнях.
Оскарженим вироком обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, маючи прямий умисел, з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 квітня 2020 року, на реєстрацію до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області у визначеному в ухвалі строки 02 липня, 03 серпня та 01 вересня 2020 року не з`явився без поважних причин та без повідомлення органу, який здійснює нагляд, залишив (змінив) місце свого проживання, та зник у невідомому напрямку.
Під час неодноразових перевірок працівниками поліції в нічний та денний час доби за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 за вищевказаною адресою був відсутній, про зміну місця проживання у будь-якій формі не повідомив, чим порушив правила адміністративного нагляду, встановленого рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області.
Крім того, 14 вересня 2020 року, приблизно о 11:40 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в супермаркеті «Продукти 812» («АТБ»), який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул.1Травня, 5А, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з торгових полиць таємно викрав майно потерпілого ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», а саме: шоколадку «Milka» 300г, у кількості 11 одиниць, вартістю 100,50 грн. за одиницю, а всього 1105,50 грн, сумку для господарчих потреб вартістю 14,54 грн, а всього на загальну суму 1120,04 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Далі, 21 жовтня 2020 року, приблизно о 16:45 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Копійка», який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 7/159М, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з торгових полиць викрав майно ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР», а саме: шоколаду «Milka» 300г, горіх карамель у кількості 2 одиниці, вартістю 98,43 грн. за одиницю, а всього 196,86 грн, шоколадку «Milka» 250г молочний пористий карамель у кількості 3 одиниці, вартістю 89,23 грн за одиниць, а всього 267,69 грн, а всього на загальну суму 464,55 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Також, 22 жовтня 2020 року, приблизно о 17:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Копійка», який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Радісна, 19В, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з торгових полиць викрав майно ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР», а саме: ковбасу московську «Алан» 680г, вартістю 377,94 грн, ковбасу брауншвейзька «Алан» 1080г, вартістю 481,20 грн, ковбасу салямі міланська «Алан» 326г, вартістю 174,85 грн, ковбасу золотисту «Наші ковбаси» 368г, вартістю 112,43 грн. ковбасу неапольська філейна «Алан» 154г, вартістю 59,85 грн, а всього на загальну суму 1206,27 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майно на власний розсуд.
02 листопада 2020 року, приблизно о 08:10 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Копійка», який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Радісна, 19В, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з торгових полиць намагався таємно викрасти майно потерпілого ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР», а саме: ковбасу золотисту «Наші ковбаси» 1134г, вартістю 346,46грн, ковбасу брауншвейзька «Алан» 352г, вартістю 156,84 грн, ковбасу марочна «Наші ковбаси» 402г, вартістю 123,43 грн, ковбасу салямі міланська «Алан» 302г, вартістю 95,13 грн, ковбасу саморобна салямі «Празька» 330г, вартістю 53,10 грн, а всього на загальну суму 774,96 грн, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг по незалежним від нього причинам, так як був зупинений біля виходу з магазину працівниками супермаркету «Копійка».
Далі, 28 листопада 2020 року, приблизно о 11:55 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в супермаркеті «Копійка», який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, 3М, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з торгових полиць таємно викрав майно потерпілого ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР», а саме: шоколадку «Рошен» 265г молочний, у кількості 7 одиниць, вартістю 57,93 грн. за одиницю, а всього на загальну суму 405,51 грн. Після чого з місця вчиненні кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 08 грудня 2020 року, приблизно о 10:15 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні мазанину «Продукти 812» («АТБ»), який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 5А, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, таємно викрав майно потерпілого ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», а саме: шоколадку «Milka» 300г у кількості 10 шт., вартістю 77,04 грн. за 1 шт., а всього на 770,40 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майно на власний розсуд..
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи доведеності його вини, правильності кваліфікації дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити йому строк покарання, строком на 2 роки 6 місяців.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається, що судом першої інстанції не враховано стан його здоров`я, а даний час він погіршився, він щиро розкаявся у скоєних злочинах, активно сприяв розкриттю злочинів.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності представників потерпілих ТОВ «Копійка-Центр» та ТОВ «АТБ-маркет» - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілого на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , який в апеляційній скарзі не ставив питання про проведення судового розгляду за його участі, але захист обвинуваченого забезпечено захисником ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ст.349 КПК. Ці обставини обвинуваченим не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних ОСОБА_8 злочинів не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно суворості призначеного, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочинів, особу винного, та не вбачав обставин при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.
Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений визнав себе винним у скоєному та сприяв розкриттю злочину, позицію потерпілої сторони, які просили призначити покарання ОСОБА_8 на розсуд суду. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, яке останній повинен відбувати реально.

Апеляційний суд враховує той факт, що обвинуваченим не було відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому, але ОСОБА_8 , будучи дорослою особою, вочевидь має розуміння, що матеріальна шкода завдана потерпілій особі, має бути відшкодована.
Доводи обвинуваченого щодо щирого каяття та сприяння розкриттю злочину, на думку апеляційного суду, не можуть бути вирішальними обставинами, які дають підстави для застосування положень ст.75 КК України. Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції висловленій у постанові Першої судової Палати ККС у складі ВС від 10 серпня 2021 року по справі №235/689/20.
Апеляційним судом враховуються доводи обвинуваченого та його захисника, що ОСОБА_8 має ІІІ-групу інвалідності та можливо його стан здоров`я може погіршитися, але йому може бути надана медична допомога в умовах установи виконання покарань, у разі звернення за такою допомогою, а тому дані обставини не можуть бути вирішальними для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи звільненим з місць позбавлення волі, знов вчинив злочини проти власності, перебуваючи під адміністративним наглядом, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, що не може свідчити про існування підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України при призначені покарання.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально та таке покарання не можна вважати занадто суворим, оскільки таке покарання відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для особи, яка утримується під-вартою з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4