печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту, Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000756 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України,

В С Т А Н О В И В :

23.08.2022 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту, Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого, останній проситьнакласти арешт у кримінальному провадженні № 0000756 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, на майно, яке могло перебувати у володінні і користуванні невстановлених військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації і було добровільно надане 19.08.2022 громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уродженка с. Вільхівка Рожнятівського району Івано-Франківської області; місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) прокурору на запит в порядку ст. 93 КПК України в приміщенні Бучанської окружної прокуратури за адресою: АДРЕСА_2 , а саме нарукавну пов`язку із написом, нанесеним барвником чорного кольору наступного змісту (ймовірно, російською мовою): «Руководитель занятия на учебном месте».
В обґрунтування клопотання зазначив, що в період часу з 24.02.2022 по 02.04.2022 військовослужбовці невстановлених підрозділів збройних сил чи інших військових формувань Російської Федерації, перебуваючи у м. Буча Київської області, застосували катування та в подальшому умисно протиправно заподіяли смерть п`яти особам чоловічої статі, тіла яких 02.04.2022 виявлено у підвальному приміщенні спального корпусу (літера ІІА ІІІА) Державної установи «Дитячий позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Променистий» Національної поліції України» (далі ДПЗОВ «Променистий») за адресою: АДРЕСА_3 . Також під час огляду на вході до підвального приміщення виявлено дві паперових коробки з комбінацією темно-зеленого і жовтого кольорів із написами « ОСОБА_5 ».
Одночасно, під час досудового розслідування перевіряється версія захоплення 12.03.2022 в мікрорайоні «Мельники» ( АДРЕСА_4 вищевказаних цивільних осіб військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, доставлення їх на територію ДПЗОВ «Променистий», де вони в подальшому протиправно утримувалися, піддавалися нелюдському поводження та були протиправно позбавлені життя.
Прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 19.08.2022 проведено огляд речей, добровільно наданих потерпілою ОСОБА_4 на запит прокурора в порядку ст. 93 КПК України, а саме нарукавну пов`язку із написом, нанесеним барвником чорного кольору наступного змісту (ймовірно, російською мовою): «Руководитель занятия на учебном месте», - яку вилучено і упаковано до конверту білого кольору із пояснювальними написами прокурора.
Під час допиту та огляду речей потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що вищевказана ОСОБА_6 пов`язка була залишена російськими військовослужбовцями в будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання потерпілої. Одночасно під час допиту потерпіла повідомила обставини можливого перебування в період лютого березня 2022 року у м. Буча Київської області російських військовослужбовців по вулиці Яблунській, що перетинається із вулицею Вокзальною, на якій 02.04.2022 були виявлені у підвальному приміщенні ДПЗОВ «Променистий» тілва п`яти осіб чоловічої статі, серед яких і тіло ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син ОСОБА_4 ).
Вищевказаний вилучений матеріальний об`єкт містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні, з огляду на що прокурором винесено 19.08.2022 відповідну постанову.
В сукупності із іншими доказами, із обставинами виявлення під час первинного огляду місця події при вході до підвального приміщення ДПЗОВ «Променистий» двох паперових коробок із комбінацією темно-зеленого і жовтого кольорів із написами « ОСОБА_5 », зазначений речовий доказ підтверджує обставини перебування і руху підрозділів збройних сил та інших військових формувань АДРЕСА_4 .
Враховуючи час і місце виявлення, існують обґрунтовані підстави вважати, що вищезазначена нарукавна пов`язка могла перебувати у володінні та користуванні невстановлених військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, а на час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у володінні громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уродженка с. Вільхівка Рожнятівського району Івано-Франківської області; місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ).
Загроза знищення або псування речового доказу обґрунтовується відсутністю у свідка ОСОБА_4 можливостей і засобів для забезпечення його належного зберігання, а також веденням інтенсивних бойових дій на території України в ході міжнародного збройного конфлікту між Російською Федерацією і Україною, чергова фаза якого триває з 24.02.2022 і яка, з-поміж, іншого супроводжується постійними ракетно-бомбовими ураженнями цивільної інфраструктури з боку ворога.
Таким чином, з метою збереження речового доказу, що добровільно наданий потерпілою ОСОБА_4 на запит прокурора в порядку ст. 93 КПК України у кримінальному провадженні, виникла необхідність його арешту.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, представник сторони обвинувачення подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити та накласти арешт з метою збереження речових доказів.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000756 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.
Одночасно, під час досудового розслідування перевіряється версія захоплення 12.03.2022 в мікрорайоні «Мельники» (вулиця Вокзальна) м. Буча Київської області вищевказаних цивільних осіб військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, доставлення їх на територію ДПЗОВ «Променистий», де вони в подальшому протиправно утримувалися, піддавалися нелюдському поводження та були протиправно позбавлені життя.
Прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 19.08.2022 проведено огляд речей, добровільно наданих потерпілою ОСОБА_4 на запит прокурора в порядку ст. 93 КПК України, а саме нарукавну пов`язку із написом, нанесеним барвником чорного кольору наступного змісту (ймовірно, російською мовою): «Руководитель занятия на учебном месте», - яку вилучено і упаковано до конверту білого кольору із пояснювальними написами прокурора.
Нарукавну пов`язку із написом, нанесеним барвником чорного кольору наступного змісту (ймовірно, російською мовою): «Руководитель занятия на учебном месте» матеріальний об`єкт містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні, з огляду на що прокурором винесено 19.08.2022 відповідну постанову.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Стороною обвинувачення доведено, що є всі підстави вважати, що нарукавна пов`язка із написом, нанесеним барвником чорного кольору наступного змісту (ймовірно, російською мовою): «Руководитель занятия на учебном месте» є речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000756 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його пошкодження, псування, знищення, перетворення що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000756 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, на майно, яке могло перебувати у володінні і користуванні невстановлених військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації і було добровільно надане 19.08.2022 громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уродженка с. Вільхівка Рожнятівського району Івано-Франківської області; місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) прокурору на запит в порядку ст. 93 КПК України в приміщенні Бучанської окружної прокуратури за адресою: АДРЕСА_2 , а саме нарукавну пов`язку із написом, нанесеним барвником чорного кольору наступного змісту (ймовірно, російською мовою): «Руководитель занятия на учебном месте».

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1