ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/408/22 Справа № 195/1095/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури на виправдувальний вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долинське, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та одну неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого зварювальником АФ «Борисфен», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано останнього, у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, ОСОБА_9 , у невідомої особи придбав ручний протитанковий гранатомет (РПГ-22) та в подальшому переніс для зберігання за місцем свого мешкання розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, звернув зазначені боєприпаси у своє володіння, чим вчинив придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Після чого усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, маючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, реалізовуючи виниклий умисел, направлений на зберігання вибухових пристроїв, переніс зберігаючи при собі ручний протитанковий гранатомет (РПГ-22), до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де заховав вибуховий пристрій у господарській споруді, чим вчинив носіння і зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення працівниками поліції, в ході проведення санкціонованого обшуку, що мав місце 26 травня 2020 року.
Відповідно до висновку експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року представлений на дослідження предмет, є реактивною протитанковою гранатою РПГ-22, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії боєприпасів та придатна, для здійснення вибуху.
Таким чином умисними діями ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, - носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України - скасувати.
Дослідити в суді апеляційної інстанції всі письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження.
Ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, та покласти на ОСОБА_9 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що в основу оскаржуваного вироку судом першої інстанції покладено висновок про встановлення судом підстав для висновку про невиконання слідчим суддею вимог ч. 5 ст. 27 КГЖ України в частині забезпечення повної фіксації судового засідання 21.05.2020 під час вирішення клопотання прокурора про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 . Як наслідок, судом констатовано відсутності повної технічної фіксації та підстав для застосування концепції «плодів отруєного дерева», а докази похідні від ухвали слідчого судді від 21 травня 2021 року визнано недопустимими.
Проте, на думку сторони обвинувачення, вказаний висновок не підтверджується дослідженими доказами, оскільки судом не прийнято до уваги та не надано жодної оцінки змісту журналу судового засідання складеного 21 травня 2020 року Томаківським районним судом у кримінальному провадженні № 195/744/20 (1-кс/195/ 233/20), який складений під час розгляду клопотання прокурора про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до вищевказаного журналу судового засідання в період з 10:20 год. по 10:48 год. слідчим суддею Томаківського суду ОСОБА_13 , при секретарі судового засідання ОСОБА_14 , за участі прокурора ОСОБА_15 із здійсненням запису на цифровий носій №2020.09.24-10.13 за допомогою системи технічної фіксації судових процесів «Акорд», інвентарний номер 10481357 проведено судовий розгляд клопотання про надання дозволу на проведення обшуку. У вказаному протоколі зафіксовано факт повідомлення судом про здійснення повної фіксації судового засідання.
Натомість, прокурор вказує, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України під час судового розгляду знайшла своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим в судовому провадженні доказам:
- постанова прокурора від 26 травня 2020 року про виділення матеріалів за фактом вчинення злочину відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 263 КК України з додатками;
- ухвала слідчого судді від 21 травня 2020 року про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ;
- матеріали (журнал судового засідання, ауді-, відеофайли) фіксації судового провадження, наданими Томаківським районним судом на запит Марганецького міського суду;
- протокол обшуку від 26 травня 2020 року домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- постанова слідчого від 26 травня 2020 року про залучення речових доказів, відповідно до якого вилучені під час обшуку 26 травня 2020 року предмети визнано речовими доказами;
- протокол огляду предметів від 26 травня 2020 року, в ході якого оглянуто спецпакети №ЕХР0213928 та №ЕХР0213927 в яких виявлено 2 флешносії Kingston 16 GB;
- висновок експерта №19/104-11/1/164 від 04 квітня 2020 року відповідно до якого представлений на дослідження предмет, є реактивною протитанковою гранатою РПГ-22.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити виправдувальний вирок суду першої інстанції без змін.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а виправдувальний вирок - скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_9 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався, в своєму рішенні не навів достатніх обґрунтувань тих підстав, з яких він дійшов висновку про недопустимість та неналежність усіх наданих стороною обвинувачення письмових доказів, і як наслідок виправдав ОСОБА_9 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Так, судом першої інстанції було досліджено докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 26 травня 2020 року; ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року про надання дозволу на обшук домоволодіння, житлових, господарських споруд і будівель, що перебувають у власності ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол обшуку від 26 травня 2020 року, відповідно до якого, проведено обшук будинку, господарських споруд і будівель, що перебувають у користуванні ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду від 26 травня 2020 року, відповідно до якого, об`єктом огляду є два спецпакети з номерами ЕХР0213928 та ЕХР0213927, під час огляду з кожного пакету вилучено по одному флешносію Kingston, об`ємом 16 Gb, які поміщені до одного паперового конверту.

А також, висновок експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року, відповідно до якого, представлений на дослідження предмет, є реактивною протитанковою гранатою РПГ-22, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії боєприпасів. Реактивна протитанкова граната РПГ-22 придатна для здійснення вибуху.

Після дослідження вищевказаних письмових доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності жодним чином не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Так, відповідно до мотивувальної частини виправдувального вироку, суд першої інстанції визнав недопустимим письмовий доказ протокол обшуку від 26 травня 2020 року, відповідно до якого проведено обшук домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , на підставі того, що в ході досудового розслідування було порушено порядок отримання дозволу на здійснення вказаної слідчої дії, оскільки ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку винесена без проведення повної фіксації судового засідання.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що зроблені внаслідок неповного дослідження та оцінки письмових доказів і з`ясування обставин кримінального провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
За змістом ч. 5 ст. 27 КПК України, під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частинами 4, 6 ст. 107 КПК України визначено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.
Так, в ході перегляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції було здійснено перевірку наявності технічного запису судового засідання, в якому органам досудового розслідування було надано дозвіл на проведення обшуку у домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання, складеного 21 травня 2020 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області по справі №195/744/20 (номер провадження 1-кс/195/233/20) за результатом розгляду клопотання прокурора про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що в період з 10:20 год. по 10:48 год. слідчим суддею, при секретарі судового засідання та за участі прокурора, проведено судовий розгляд вказаного клопотання та надано прокурору дозвіл на проведення обшуку.
У вказаному протоколі зафіксовано факт повідомлення судом про здійснення повної фіксації судового засідання. В свою чергу, факт фіксування судового засідання підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження записом на цифровому носії №2020.09.24-10.13, за допомогою системи технічної фіксації судових процесів «Акорд», інвентарний №10481357, який також, був перевірений судом апеляційної інстанції, шляхом безпосереднього заслуховування в залі суду за участі прокурора, захисника та обвинуваченого.
Відповідно до ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місце знаходження розшукуваних осіб.
Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.
У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке розглядається у суді в день його надходження за участю слідчого або прокурора.
Відповідно до ст. 235 КПК України, ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, процедура отримання дозволу на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 органом досудового розслідування, також, була дотримана в повному обсязі.
Зокрема, 21 травня 2020 року прокурор звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 органом досудового розслідування, також, була дотримана в повному обсязі. Дане клопотання було розглянуто слідчим суддею за участі прокурора, за результатом розгляду постановлено ухвалу, якою надано дозвіл на проведення обшуку. Ухвалу слідчого судді органом досудового розслідування виконано в строк. За результатом даної слідчої дії, співробітниками поліції було складено протокол проведення обшуку від 26 травня 2020 року, відповідно до якого проведено обшук домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , за результатом якого виявлено та вилучено поліетиленову пляшку, об`ємом 600 гр, мобільні телефони у кількості 5 шт, предмет ззовні схожий на РПГ-22.
Таким чином, з огляду на викладене, вбачається, що при здійсненні слідчих дій по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КПК України, органом досудового розслідування було повністю дотримано кримінальну процесуальну процедуру щодо отримання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, а саме, у домоволодінні АДРЕСА_2 : подано відповідне клопотання, із дотриманням вимог, передбачених ч. 3 ст. 234 КПК України, яке розглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні за участі прокурора із повною аудіофіксацією, тобто із дотриманням вимог ст. 87, 27, 107 КПК України, за результатом розгляду постановлено відповідну ухвалу в порядку ст. 235 КПК України, а тому, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протоколу обшуку від 26 травня 2020 року недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та невідповідними фактичним обставинам кримінального провадження.
Окрім цього, колегія суддів не погоджується із висновками суду щодо необхідності визнання недопустимими таких письмових доказів, як протокол огляду від 26 травня 2020 року та висновок експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року, оскільки вони є похідними від раніше визнаного судом першої інстанції недопустимим протоколу обшуку від 26 травня 2020 року, і є плодами отруйного дерева, як це зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відносяться: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Дана норма відповідає на питання - встановлення яких фактів і обставин є метою доказування. Правильне визначення цих обставин, їх всебічне, повне і об`єктивне дослідження дозволяють вирішити кримінальне провадження по суті.
При доказуванні, насамперед, повинні бути встановлені обставини, які відносяться до події злочину (п.1 ч. 1 ст. 91 КПК України), водночас, п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України вимагається встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
За допомогою певного доказу встановлюється та чи інша обставина. Так, протокол огляду від 26 травня 2020 року та висновок експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року мають безпосереднє відношення саме до події злочину, за допомогою яких можна встановити та надати оцінку вилученим за місцем проживання ОСОБА_9 об`єктів злочину, надати оцінку характеристиці вилученого майна та з`ясувати чи належить вилучене майно обвинуваченому, і як наслідок встановити чи причетний обвинувачений до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, передбаченому ч. 1 ст. 263 КПК України, а також, чи є в діях останнього склад інкримінованого злочину.
Натомість, суд першої інстанції розцінив протокол огляду від 26 травня 2020 року та висновок експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року як плоди отруйного дерева, не надавши взагалі цим доказам ніякої оцінки, що протирічить вимогам КПК України.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В порушення зазначеної норми, суд не оцінив кожен доказ окремо, і не оцінив сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Адже внутрішнє переконання, до якого приходять суб`єкти оцінки має ґрунтуватись саме на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх доказів у їх сукупності.
Застосовуючи підхід плодів отруйного дерева до оцінки доказів, суд порушив вимоги ст. ст. 91, 94 КПК України, які є істотними тому, що вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Всі інші обставини кримінального провадження, зокрема, сам факт вилучення ручного протитанкового гранатамету (РПГ-22), з`ясування обставин, за яких він з`явився в сараї за місцем проживання ОСОБА_9 , і кому він може належати, також, залишились поза увагою суду першої інстанції.
Окрім цього, суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов до висновку про те, що формулювання обвинувачення, на якому наполягав прокурор у судовому засіданні не відповідає нормам кримінального закону, оскільки відповідно до фабули обвинувачення ОСОБА_9 звинувачується у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, водночас дії ОСОБА_9 кваліфіковані по ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, в той час як відповідно до висновку експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року, представлений на дослідження предмет, є реактивною протитанковою гранатою РПГ-22, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії боєприпасів.
Роблячи висновок про невідповідність викладеного формулювання обвинувачення фактичній кваліфікації дій обвинуваченого, суд першої інстанції, по-перше, посилається на висновок експерта №19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року, який визнав недопустимим доказом та якому належної оцінки в ході судового провадження не надав, оскільки визнав його плодами отруйного дерева, а, по-друге, вдався до фактичної оцінки доведеності обвинувачення, не досліджуючи самих обставин кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, суд першої інстанції суперечить власним висновкам, так як особа або визнається невинуватою, внаслідок недопустимості та неналежності доказів, або внаслідок недоведеності вини та відсутності складу інкримінуємого злочину в діях обвинуваченої особи.
Тож, з огляду на викладене та підсумовуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що в порушення вимог ст. ст. 410, 411 КПК України суд першої інстанції провів неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тобто, висновки суду суперечать доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, проігнорував встановлені та нічим не спростовані факти обставин кримінального правопорушення та навів висновки у судовому рішенні, що містять суперечності.
Відповідно до вимог пунктів ст. ст. 412, 415 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Тож, керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
Виправдувальний вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4