Справа № 467/71/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у режимі відеоконференції між Арубзинський районним судом Миколаївської області та ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинкаклопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000375, внесеному до ЄРДР 18 грудня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає та на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду у зв`язку з тим, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Тяжкість можливого покарання є тим фактором, що дає підстави вважати, що останній з метою уникнення покарання може змінити своє місце проживання, відбути у неконтрольовану (окуповану) державою територію України, виїхати за межі території України, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде неможливим. Крім того, ОСОБА_5 є особою, яка раніше вчиняла тяжкі злочини, наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в період умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання, офіційно не працевлаштований, джерел доходу не має, веде антисоціальний спосіб життя, який характеризується у систематичному вживанні спиртних напоїв, що свідчить про наявність ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказував на відсутність підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів.
У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_5 прохав обрати по відношенню до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 прохав застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, зазначив, що обвинувачений не буде перешкоджати розгляду кримінального провадження, також не буде вчинювати інші кримінальні правопорушення.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2021 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 10 квітня 2021 року. У подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2022 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 липня 2022 року включно.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
За змістом пункту другого частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, CampbellandHartley v. theUnitedKingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).
Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді, по кримінальному провадженню судове слідство не закінчено, по справі призначено судово-психіатричну експертизу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд вважає, що наведеного вище достатньо для висновку про те, що висунуте по справі обвинувачення відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» без вирішення питання про доведеність провини під час розгляду даного клопотання.
Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України прокурором доведені.
Так, продовжує існувати ризик переховування від суду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років. Відтак, тяжкість покарання, яке може бути призначене в разі доведення його винуватості можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі.
Крім того, ОСОБА_5 є особою, що раніше вчиняла тяжкі злочини, вчиняв злочини в період іспитового строку та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання, після повідомлення про підозру покинув місце постійного проживання та слідчим оголошувався його розшук. Дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачений може вчинити інший злочин або ухилитись від суду.
Та обставина, що обвинувачений негативно характеризується за місцем проживання, до затримання не був офіційно працевлаштований, при цьому обвинувачується у вчиненні злочину з корисливих мотивів, також підтверджує ризик повторного вчинення ним злочинів.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».
З урахуванням тривалості обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не закінчено, суд вважає, що продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалою суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому щодо обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Так, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 03 вересня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1