ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2529/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/13/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.118 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

з участю:

прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

потерпілої - ОСОБА_13

представника потерпілої ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0000341 від 27.08.2020 року, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_13 та прокурора Теребовлянської окружної прокуратури на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Барнадівка Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.118 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк затримання та тримання під ватрою ОСОБА_11 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі із моменту затримання 28.08.2020 року до моменту зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт 16.10.2020 року.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_11 у виді цілодобового домашнього арешту, залишено без зміни до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 19.09.2021.

Після набрання вироком суду законної сили визначено скасувати накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.09.2020 арешт на майно, а саме: на речі, вилучені під час огляду місця події, що по АДРЕСА_1 ; на речі, вилучені під час огляду трупа ОСОБА_15 від 27.08.2020 року; на речі, вилучені в ході особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_11 від 28.08.2020 року.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Як зазначено у вироку, суд встановив, що згідно обвинувального акту 27.08.2020 року близько 20 год. 10 хв. на терасі будинку по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та його зятем ОСОБА_15 раптово виникла словесна сварка з приводу зловживання спиртними напоями ОСОБА_11 , яка переросла в бійку.

Під час вказаної бійки ОСОБА_15 наніс удар ОСОБА_11 металевою каструлею в потиличну ділянку голови, від чого той впав біля столу, та продовжував йому наносити чисельні удари ногами в різні ділянки тіла, не даючи піднятися, а коли ОСОБА_11 припіднявся, наніс удар кулаком в груди.

ОСОБА_11 , з метою умисного протиправного позбавлення життя і спричинення фізичної шкоди ОСОБА_15 , маючи при цьому можливість відвернути і припинити посягання в свою сторону в інший спосіб або уникнути протиправних суспільно-небезпечних посягань, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс удар лезом ножа в область грудної клітки ОСОБА_15 , чим спричинив йому тілесні ушкодження: проникаюче ножове поранення лівої половини передньої поверхні грудей із ушкодженням серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця, що призвело до настання смерті потерпілого, тобто умисно вбив ОСОБА_15 ..

Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20 год. 30 хв. в с.Кровінка Теребовлянського району Тернопільської області в автомобілі під час його транспортування в лікарню в результаті проникаючого ножового поранення грудей із ушкодженням правового шлуночка серця, яке супроводжувалося крововиливом у серцеву сорочку і тампонадою серця кров`ю.

Між заподіяним ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_15 проникаючим ножовим пораненням грудей і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1ст. 115 КК України- умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційних скаргах:
- потерпіла в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок місцевого суду скасувати, ухваливши новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Свої доводи мотивує тим, що місцевий суд залишив поза увагою факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, який сам спровокував конфліктну ситуацію і не намагався її зупинити чи уникнути без застосування насильства, що не може свідчити про наявність у нього стану необхідної оборони.

Крім того, згідно висновку експерта №49 тілесне ушкодження у потерпілого утворилося внаслідок удару ножем, що супроводжувалося застосуванням додаткової сили, що характерно для нападу, що доводить наявність у обвинуваченого умислу на вбивство.

При цьому обвинувачений неодноразово змінював показання, що не узгоджуються із показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які також вважає суперечливими та неправдивими.

- прокурор просить вирок місцевого суду скасувати, ухваливши новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказані вимоги мотивує тим, що судом залишено поза увагою, що потерпілий та обвинувачений давно перебували у конфліктних відносинах, що підтверджується показами свідка ОСОБА_18 , які суд невірно виклав у вироку.
Вважає, що судом проігноровано показання свідка ОСОБА_17 , що ствердила, що під час конфлікту був момент, коли жоден із учасників не вчиняв будь-яких дій, але тоді обвинувачений взяв із столу предмет, схожий на ніж і не намагався іншим способом припинити сварку, що підтверджує відсутність у нього стану необхідної оборони.
При цьому удар було нанесено у життєво важливий орган, що свідчить про наявність умислу у обвинуваченого на заподіяння смерті, а також підтверджується висновком судово-медичного експерта №49.
Зазначає, що суд помилково поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , оскільки вони не були очевидцями конфліктних ситуацій між обвинуваченим та потерпілим.
Вказує, що наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень не виправдовує дії обвинуваченого, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження неправомірних дій потерпілого щодо ОСОБА_11 .

У запереченні на апеляційні скарги захисник обвинуваченого просить вищевказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої - без задоволення.
Свої доводи мотивує тим, що вирок суду є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а вина обвинуваченого, що перевищив межі необхідної оборони, у зв`язку з протиправними діями потерпілого, доведена належними доказами, наявними у матеріалах провадження.
Так, показами свідків, допитаних у судовому засіданні, підтверджується наявність тривалого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим і неодноразове застосування останнім фізичної сили до ОСОБА_11 , але обвинувачений по даному факту не звертався у правоохоронні органи, оскільки бажав зберегти сім`ю дочки.
З таких обставин вважає твердження прокурора, що для наявності стану необхідної оборони обов`язковою ознакою повинно бути вчинення злочину є безпідставним, адже згідно ст.36 КК України під суспільно-небезпечним діянням слід розуміти будь-які дії людини, що спрямовані на заподіяння шкоди особі.
При цьому умислу на вбивство у обвинуваченого не було, адже після скоєного ОСОБА_11 направився до сусіда з проханням про допомогу і намагався врятувати життя потерпілого.
Доводи потерпілої, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту, спростовуються показами свідків, що вказували, що він був тверезим, а алкоголь ОСОБА_11 вжив набагато пізніше, внаслідок стресової ситуації.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок суд законним та обґрунтованим й просять залишити його без змін, потерпілу, її преставника та прокурора, які підтримали подані апеляційні скарги з викладених у них мотивів, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у ст. 374 цього Кодексу.
Статтею 374 КПК України встановлено вимоги до змісту вироку, зокрема пунктом 2 частини 3 цієї статті передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналіз вироку місцевого суду дає підстави для висновку про те, що вказаних вимог судом дотримано не було і такий не відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки встановивши недоведеним обвинувачення ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України в обсязі, встановленому органом досудового розслідування, місцевий суд дійшов висновку про необхідність кваліфікації його дій за ст.118 КК України.
Натомість, як вбачається з вироку суду, у його мотивувальній частині суд першої інстанції виклав лише зміст сформульованого органом досудового розслідування обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України та не сформулював обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення за ст.118 КК України.
Вказане порушення вимог КПК, в силу вимог ст.412 КПК України колегія суддів вважає істотним, що є безумовною підставою для його скасування.
Враховуючи ту обставину, що місцевим судом не було встановлено обсягу обвинувачення ОСОБА_11 , визнаного судом доведеним, колегія суддів, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.420 КПК України, вважає за необхідне ухвалити у цьому кримінальному провадженні свій вирок.
Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України.
За наслідками апеляційного розгляду шляхом аналізу матеріалів провадження та, у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, в ході проведення судового слідства за клопотанням сторони обвинувачення, колегією суддів встановлено:
27 серпня 2020 року близько 20 год 10 хв. на терасі будинку по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та його зятем ОСОБА_15 раптово виникла словесна сварка, яка переросла в бійку.

Під час вказаної бійки ОСОБА_15 наніс удар ОСОБА_11 металевою каструлею в потиличну ділянку голови, від чого той впав біля столу, та продовжував йому наносити чисельні удари ногами в різні ділянки тіла, не даючи йому піднятися, а коли ОСОБА_11 припіднявся, наніс йому удар кулаком в груди. Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_15 . ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця передньої поверхні грудей справа та по центру; синець задньої поверхні грудей зліва; садна лівої бокової поверхні грудей; садна лівого та садна і синець із саднами на його тлі правого передпліч; садна та внутрішньо-шкірні крововиливи ділянки лівого ліктьового суглоба; садна лівої кисті; синець тазової ділянки справа; синець ділянки правого колінного суглоба; синець із садном на його тлі лівої гомілки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Отримавши удар кулаком в груди, ОСОБА_11 , падаючи, затримався об стіл на якому лежав ніж яким він чистив перед цим рибу. Усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я, намагаючись захистите себе від нападу ОСОБА_15 та реально сприймаючи його дії як загрозу своєму життю та здоров`ю внаслідок вчинюваних відносно нього протиправних дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з перевищенням меж необхідної оборони та маючи умисел на заподіяння смерті останньому, схопив правою рукою цей ніж зі столу та умисно наніс один удар клинком ножа, лезо якого було обернуто вверх в область грудної клітки ОСОБА_15 , чим спричинив йому тілесні ушкодження: проникаюче ножове поранення лівої половини передньої поверхні грудей із ушкодженням серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця, яке було небезпечним для життя в момент спричинення, тим самим умисно протиправно спричинив смерть ОСОБА_15 , тобто заподіяв останньому тяжку шкоду, яка не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту.

Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20 год. 30 хв. в с.Кровінка Теребовлянського району Тернопільської області в автомобілі під час його транспортування в лікарню в результаті проникаючого ножового поранення грудей із ушкодженням правового шлуночка серця, яке супроводжувалося крововиливом у серцеву сорочку і тампонадою серця кров`ю.

Між заподіяним ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_15 проникаючим ножовим пораненням грудей і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 колегія суддів кваліфікує за ст.118 КК України- умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_23 визнав фактичні обставини справи та свою вину у заподіянні смерті ОСОБА_15 , однак заперечив кваліфікацію його дій за ст.115 КК України та вказав, що злочин вчинив, обороняючись від дій ОСОБА_15 та смерті йому не бажав. По суті пред`явленого обвинувачення суду пояснив, що у будинку АДРЕСА_1 проживав він та його дочка ОСОБА_16 із сім`єю чоловіком ОСОБА_15 та малолітнім сином. Зазначив, що останнім часом стосунки із зятем погіршилися, а протягом останнього року зять все частіше застосовував до нього фізичне насильство.
27 серпня 2020 року ввечері він перебував на території свого домогосподарства та знаходився під навісом по типу тераси, що перед входом до будинку. Коли зять ОСОБА_15 повернувся з роботи то був вже налаштований до нього агресивно, розпочав із ним словесний конфлікт через його небажання виконувати заборону зятя виходити за межі домогосподарства. Під час виниклого конфлікту ОСОБА_15 першим вдарив його металевою каструлею по голові в потиличну частину від чого він втратив свідомість. Опритомнів вже від відчуття сильного болю, спричиненого ударами зятя, які той наносив ногами по його тілу в різні частини в той час, коли він лежав на землі. Він намагався закриватися руками та кричав, щоб той припинив, однак ОСОБА_15 продовжував наносити йому удари, обзивав нецензурною лайкою та кричав вб`ю.
Далі, коли ОСОБА_11 намагався встати та підвівся вже з землі, зять продовжував наносити йому удари кулаками рук та, коли ОСОБА_15 вдарив його кулаком в груди, він знову впав спиною на стіл об який затримався. В цей момент ОСОБА_15 , маючи намір продовжувати його побиття, та здійснивши активний рух в його бік з замахом руки, він ( ОСОБА_23 ), боячись за своє життя та здоров`я, намагаючись захистити себе та своє життя, схопив в цей момент правою рукою зі столу кухонний ніж, який залишився там лежати після того як він чистив ним перед цим рибу, та наніс ним один удар в область живота зятя, який в той момент був обернутий обличчям до нього. Після удару він кинув ніж на землю, а зять ОСОБА_15 ще деякий час постояв навпроти нього, після чого вибіг на дорогу. В той момент, коли він побачив, що зять вибіг і впав та побачив кров, усвідомив, що він накоїв та намагався врятувати зятя. Одразу покликав сусіда та просив, щоб той викликав лікарів, а сам затуляючи рушником поранення, намагався зупинити кровотечу та просив зятя, щоб той тримався та казав йому ти не вмирай. Тоді, сусіди допомогли зятя покласти в машину, щоб доправити у лікарню, однак, як стало йому пізніше відомо, по дорозі до лікарні ОСОБА_15 помер.
Вказує, що іншим чином він не мав можливості себе захистити та припинити такі агресивні дії ОСОБА_15 , оскільки позаду нього знаходився стіл, а спереду ОСОБА_15 , який безперервно наносив йому удари і був сильніший за нього фізично та набагато молодший, і він не міг від нього втекти.
ОСОБА_11 також зазначає, що під час того, коли ОСОБА_15 наносив йому побої, його дочка ОСОБА_16 знаходилася в будинку і бачила все з вікна та кричала, щоб той припинив, однак сама прийти на допомогу не могла, так як у неї була травма ноги і вона пересувалася на милицях.
Вказані дії ОСОБА_15 та обстановка яка була при цьому, він сприймав як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.
Вказує, що у скоєному щиро розкаюється та жалкує, стверджує, що не мав умислу вбивати зятя ОСОБА_15 та не бажав йому смерті, якби той не наносив йому побої.
Потерпіла ОСОБА_13 вважає, що обвинувачений ОСОБА_11 умисно вбив її сина ОСОБА_15 , у зв`язку з чим просила вирок суду скасувати та призначити ОСОБА_11 за це покарання у виді позбавлення волі.
Покази обвинуваченого ОСОБА_11 з приводу обставин які передували виникненню конфлікту, обстановки та розвитку подій, механізму, кількості та локалізації нанесених йому тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , а також способу, механізму та локалізацію нанесення ножового поранення ОСОБА_11 . ОСОБА_15 , та з приводу посткримінальної поведінки обвинуваченого, колегія суддів вважає правдивими, які підтверджуються безпосередньо дослідженими в ході розгляду даного кримінального провадження доказами, які є взаємоузгодженими та такими, що продовжують та доповнюють одні одних.
Так, згідно показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що вона є дочкою обвинуваченого ОСОБА_11 та дружиною померлого ОСОБА_15 .. Вказала, що вона разом із чоловіком та дитиною проживали у будинку батьків. 27 серпня 2020 року вона знаходилася в будинку та близько 20 год. почула, що між батьком та чоловіком в черговий раз відбувається конфлікт. З вікна побачила, що конфлікт відбувається біля входу у будинок під навісом (терасою). Бачила, як ОСОБА_15 каструлею вдарив батька по голові в потилицю, від чого той впав на землю біля стола. Вона закричала з вікна, щоб вони це припинили, при цьому сама вийти з будинку до батька та чоловіка вона не могла через травму ноги. В той час ОСОБА_15 продовжував наносити удари ОСОБА_11 ногами по усьому тілу. Через деякий час батько почав намагатися встати з землі і хотів піти звідти, однак чоловік ОСОБА_15 шарпнув та вдарив батька в груди, а потім знову замахнувся. Що було далі, не бачила. Зазначає, що конфлікт виник через заборону чоловіка ОСОБА_15 виходити батьку на вулицю, яку він не хотів виконувати. Конфлікти у чоловіка та батька останній період виникали часто, чоловік безпричинно чіплявся до тата.
Допитана свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_11 27.08.2020 року близько 20 год., коли піднімалася по драбині на горище свого будинку, почула з домогосподарства ОСОБА_11 крики. Зазначила, що в той момент знаходилася на такій висоті драбини, звідки добре проглядається подвір`я ОСОБА_11 та побачила, як в цей момент ОСОБА_11 піднімався з землі біля будинку, а ОСОБА_15 в цей час наносив удари ОСОБА_11 і коли кулаком руки вдарив його в груди, то той відлетів від нього і впав спиною на стіл, що був коло будинку під навісом. В цей момент між ними виникла відстань, приблизно 1-2 метри. ОСОБА_24 , мабуть маючи намір продовжувати його бити, зробив різкий рух на зближення з ОСОБА_11 та замахнувся при цьому рукою, однак в цей момент ОСОБА_11 простягнув руку вперед і ОСОБА_15 раптово зупинився та завмер на якийсь момент, а тоді побіг в сторону вулиці. Чула як кричала ОСОБА_25 Володя, не бий, однак самої ОСОБА_26 не бачила, та припускає, що та кричала з вікна будинку. Свідок також зазначила, що перед нанесенням удару ножем ОСОБА_11 жодного руху на зближення з ОСОБА_15 не здійснював, а навпаки останній сам різко наблизився до ОСОБА_11 , який в той час ще був обпертий до столу після попереднього удару.
Окрім того, допитані свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зазначали, що останнім часом між ОСОБА_15 та ОСОБА_11 виникали часті конфлікти, та бачили як в ході цих конфліктів зять ОСОБА_15 бив тестя ОСОБА_11 ..
Свідок ОСОБА_27 суду повідомив, що 27.08.2020 року ввечері повертався з роботи додому та по дорозі віддав ОСОБА_15 хліб, який той просив купити. Через деякий час почув з подвір`я ОСОБА_11 крик його дочки ОСОБА_28 ОСОБА_29 , не бий його. Тоді, приблизно десь через пів години до нього прийшов сусід ОСОБА_11 та сказав: зятя зарізав. Коли вони разом вийшли на вулицю, то на землі перед брамою лежав ОСОБА_15 , на ньому була кров. ОСОБА_11 рушником затуляв рану та кричав не вмирай. Тоді сусіди загрузили ОСОБА_15 в машину та повезли в лікарню. Більше нічого не пам`ятає, бо від побаченого йому стало погано.
Свідок ОСОБА_30 суду пояснила, що 27.08.2020 року ввечері вигулювала собачку та побачила, як з подвір`я ОСОБА_11 , тримаючись за груди, на дорогу вибіг ОСОБА_15 , зігнувся і впав. Вона одразу почала кричати про допомогу, бо той не рухався. Вона близько не підходила, а побігла додому відносити собаку. Коли повернулася, то було вже багато людей і ОСОБА_15 повезли в лікарню. ОСОБА_11 сидів на пеньку та сильно плакав, виказував свій жаль за тим, що сталося.
Свідок ОСОБА_21 , який є сусідом ОСОБА_11 , суду пояснив, що 20.08.2020 року в вечірню пору доби сидів на мурі та побачив, як з домогосподарства ОСОБА_11 вибіг ОСОБА_15 на дорогу і впав. За ним вибіг ОСОБА_11 та кричав тримайся ОСОБА_29 , я не хотів, сильно переживав. На тілі ОСОБА_15 він побачив рану та викликав швидку.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що живе неподалік від домогосподарства ОСОБА_11 та 27.08.2020 року приблизно коло 20 год. він був коло воріт свого будинку та почув крики односельчан. Коли вийшов на дорогу, то побачив ОСОБА_15 , який лежав на тротуарі, на тілі була рана та весь в крові. Біля ОСОБА_15 був його тесть ОСОБА_11 , який намагався його рятувати, просив односельчан допомогти зупинити кров. Далі, ОСОБА_15 сусіди допомогли помістити в автомобіль ОСОБА_31 та повезли в лікарню.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що є односельцем ОСОБА_11 та 27.08.2020 року десь під вечір почув на вулиці крик про те, що потрібна машина. Коли вибіг на вулицю, побачив, що на тротуарі лежить ОСОБА_15 , коло нього ОСОБА_11 , який тримав його за голову, плакав та казав ОСОБА_29 ти молодий, ти витримаєш, я того не хотів зробити. Оскільки швидка допомога, яку викликав ОСОБА_21 , довго не їхала, ОСОБА_15 поклали в машину до його сина ОСОБА_32 , який разом із ОСОБА_18 повезли його в лікарню у м.Теребовлю. Пізніше дізнався, що дорогою до лікарні ОСОБА_15 помер.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 27.08.2020 року у вечірню пору доби, коли повертався з роботи додому, на вулиці біля будинку ОСОБА_11 було скупчення людей та побачив, як ОСОБА_15 кладуть на заднє сидіння автомобіля. До нього підбіг ОСОБА_33 та попросив сісти за кермо його автомобіля щоб відвезти ОСОБА_15 до лікарні, на що він погодився. Дорогою до лікарні, у с.Кровінка Теребовлянського району вони зустріли швидку медичну допомогою, яка прямувала їм на зустріч за викликом. Фельдшер з швидкої медичної допомоги пересіла до них в авто, оглянула ОСОБА_15 та прийняла рішення не переносити його і вони разом попрямували до лікарні. Дорогою до лікарні фельдшерка надавала потерпілому медичну допомогу, однак через критичний стан ОСОБА_15 врятувати його не вдалося, він помер у автомобілі.
Свідок ОСОБА_34 суду пояснила, що працює фельдшером на швидкій медичній допомозі. 27.08.2020 року у вечірню пору доби поступив виклик у с.Барнадівка Теребовлянського району у зв`язку із ножовим пораненням. По дорозі на виклик їх зустрів легковий автомобіль у якому знаходився поранений та був без свідомості. На його тілі вона виявила досить глибоку рану. У зв`язку із критичним станом потерпілого, нею було прийнято рішення не переносити його у автомобіль швидкої медичної допомоги, а пересіла у той автомобіль де продовжили разом рух у лікарню. Дорогою до лікарні вона надавала невідкладну допомогу пораненому, однак він через свій критичний стан помер.
Допитаний свідок ОСОБА_35 пояснив, що не був очевидцем події, проте пригадує, як раніше, проходячи повз будинок ОСОБА_11 бачив, як йому ОСОБА_15 наносив удари ногою в ребра.
Окрім цього допитані свідки вказували, що перебували у приязних стосунках як з потерпілим, так і з обвинуваченим, характеризували кожного з них окремо з позитивної сторони.
Свідка ОСОБА_22 допитати судом апеляційної інстанції виявилось неможливим у зв`язку із його смертю, про що прокурором було надано суду підтверджуючі відомості, а від допиту свідка сторони обвинувачення Славської, яка була у складі екіпажу швидкої медичної допомоги, прокурор відмовився у зв`язку із неможливістю забезпечити в судове засідання явку останньої.
Також винуватість ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України доводиться наданими суду та безпосередньо дослідженими письмовими доказами.
Так, згідно рапорту від 28.08.2020 помічника чергового ГРПП №1 Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_36 , 27.08.2020 о 20.43 год. в чергову частину Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення лікаря бригади №45 про те, що в Теребовлянську ЦРЛ доставлено ОСОБА_15 , 1987 р.н., жителя с. Барнадівка Теребовлянського району, який під час сімейного скандалу отримав ножове поранення у серце. Виїздом на місце події встановлено, що при сімейному конфлікті за місцем спільного проживання ОСОБА_11 , 1960 р.н., житель с. Барнадівка Теребовлянського району, наніс один удар ножем в область серця своєму зятю ОСОБА_15 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої допомоги по дорозі в Теребовлянську ЦРЛ (т.1 а.с 209).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №659, виданого 28.08.2020 року, смерть ОСОБА_15 наступила у приватному авто під час реанімаційних заходів, причиною смерті є тампонада серця, проникаюче ножове поранення грудей з ушкодженням правого шлуночка серця (т.1 а.с. 233).
Відповідно до протоколу огляду трупа ОСОБА_15 від 27.08.2020 року із фототаблицею, виявлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючої рани в передній частині ближче до лівої частини в області серця; в ділянці серця виявлено проріз футболки, що знаходилась на трупі, а також нашарування речовини бурого кольору (т.1 а.с. 224-232).
Відповідно до висновку експерта №651 від 13.10.2020 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 встановлено, що окрім сліду від надання медичної допомоги у вигляді катетеризації вени у правій ліктьовій ямці, було виявлено проникаюче поранення лівої половини передньої поверхні грудей із ушкодженням серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця.
Виявлене у ОСОБА_15 поодиноке поранення грудей спричинене прижиттєво незадовго до настання його смерті, що підтверджується зяянням рани при відсутності ознак її загоєння, слідами виразної зовнішньої і внутрішньо грудної кровотечі, виразністю і забарвленням крововиливів по ходу раневого каналу тощо.

Смерть громадянина ОСОБА_15 настала в результаті проникаючого ножового поранення грудей із ушкодженням правого шлуночка серця, яке супроводжувалось крововиливом у серцеву сорочку і тампонадою серця кров`ю.

Таким чином, між заподіянням ОСОБА_15 поранення грудей та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Смерть ОСОБА_15 настала приблизно за 12-16 годин до проведення розтину його трупа.

При судово-медичній експертизі крові та сечі з трупа громадянина ОСОБА_15 , виконаній у відділенні судово-медичної токсикології, спиртів не виявлено (т.1 а.с. 235-238).

Згідно висновку експерта №49 від 21.09.2020 року судово-медичної експертизи біологічних об`єктів (клаптя шкіри з передньої поверхні грудей і клаптя перикарду з передньої стінки) від трупа громадянина ОСОБА_15 встановлено, що на наданих клапті шкіри з передньої поверхні лівої половини грудей і підлягаючому клапті перикарду з передньої стінки від трупа громадянина ОСОБА_15 виявлено по 1 наскрізному (щодо товщі клаптів) ушкодженню у вигляді щілиноподібних ран, які по локалізації і напряму довжників збігаються між собою у шарах м`яких тканин грудей та утворилися від одноразової колючо-ріжучої дії гострого предмета з властивостями леза і спинки клинка, що притаманно клинку ножа.
В момент утворення вищевказаної рани шкіри грудей та підлягаючого ушкодження стінки перикарду клинок ножа був обернений лезом вверх дещо вліво та діяв крізь текстильну тканину під кутом в напрямі спереду назад дещо зліва направо щодо передньої поверхні грудей, що супроводжувалося деяким натиском на спинку клинка (т.2 а.с. 1-5).

Висновком експерта №813 від 14.09.2020 року експертизи шматочків внутрішніх органів, вилучених під час розтину трупа ОСОБА_15 встановлено: деструкція (наскрізне ушкодження) серця з крововиливами в епікард та міокард, ожиріння серця, нерівномірна гіпертрофія міокарда, його дистрофія; деструкція клітковини переднього середостіння зі свіжими крововиливами, крововиливи в легені; окремі морфологічні прояви шокової реакції в печінці (т.2 а.с. 7).

Відповідно до висновку експерта №811/651 від 16.11.2020 року додаткової судово-медичної експертизи щодо смерті ОСОБА_15 встановлено, що на лівій половині переду теніски в середній третині виявлено пошкодження тканини, яке по локалізації і напрямі довжника збігається з відповідним тілесним ушкодженням грудей у потерпілого (проникаюче поранення передньої поверхні лівої половини грудей в проекції 6, 7-го лівих ребер по білягрудинній лінії з ушкодженнями серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця) та з ушкодженнями на біологічних об`єктах від трупа громадянина ОСОБА_15 (клапоть шкіри з передньої поверхні лівої половини грудей і підлягаючий клапоть перикарду з передньої стінки вилучені експертом під час розтину) і спричинене одноразовою колючо-ріжучою дією гострого предмета з властивостями леза та спинки клинка, що притаманно клинку ножа.

Вищевказані пошкодження на тенісці і відповідне тілесне ушкодження грудей потерпілому, найімовірніше, спричинені клинком наданого кухонного ножа.

В момент утворення вищезазначених пошкодження на тканині переду теніски і відповідного тілесного ушкодження грудей у потерпілого клинок ножа був обернений лезом вверх дещо вліво та діяв крізь текстильну тканину теніски під кутом в напрямі спереду назад дещо зліва направо щодо передньої поверхні грудей, що супроводжувалось деяким натиском на спинку клинка.

Окрім вищевказаного пошкодження від колючо-ріжучої дії гострого предмета, на переді теніски у середньоцентральній третині на вертикальній лінії виявлено 3 невеликі наскрізні кутоподібні пошкодження тканини (без проекційних тілесних ушкоджень), які виникли від короткочасної локальної динамічної дії тупої слідоутворюючої поверхні (предмета).

З огляду на локалізацію рани та напрямок раневого каналу, заподіяння виявленого у громадянина ОСОБА_15 проникаючого ножового поранення лівої половини передньої поверхні грудей із ушкодженням серцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця за обставин, наведених ОСОБА_11 у протоколах допиту та слідчому експерименті від 30.09.2020 року, загалом не виключається (т.2 а.с. 8-16).

Відповідно протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 27.08.2020 року оглядом місця події, який проведено з дотриманням вимог ст. 237 КПК України, за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що навпроти вхідних воріт у вказане господарство на відстані 3 м від входу виявлено речовину бурого кольору, яка вилучена із об`єктом носієм, а саме фрагментом каменю та рештками рослин. Відразу біля входу в господарство під металевими воротами, через які здійснюється вхід до господарства, виявлено на поверхні каменю, який вкладений на території всього подвір`я, що наявна концентрація групи слідів речовини бурого кольору у хаотичному порядку та простягаються до входу житлового будинку (ганку). Біля входу в житловий будинок з лівої сторони виявлено металеву каструлю сірого кольору. В ганку з лівої сторони відносно входу в куті виявлено попри стіну диван, під вікном наявний стіл, на якому наявний вазон та ніж, який вилучено. На лезі ножа наявна речовина бурого кольору (т.1 а.с.210-223). Вказана слідча дія зафіксована на відеозапис.
Згідно висновку експерта №368 від 01.09.2020 року встановлено, що кров від трупа ОСОБА_15 належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.с. 239-240).
Висновком експерта №399 від 16.09.2020 року встановлено, що кров громадянина ОСОБА_11 належить до групи В(ІІІ) з ізогематоглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (т.2 а.с. 27-28).
Згідно висновку експерта №221 від 20.11.2020 року, в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_15 знайдено кров та епітеліальні клітини особи, статеву належність якої встановити не вдалося через деструктивні зміни в ядрах. Серологічним дослідженням в об`єктах визначено антиген А системи АВ0.

На підставі отриманих результатів, не виключено походження виявлених слідів від особи (осіб) носія (носіїв) антигену А системи АВ0, в тому числі за рахунок крові та клітин самого ОСОБА_15 .. Клітин, які б могли належати ОСОБА_11 , в цих об`єктах не знайдено (т.2 а.с. 17-19).

Відповідно до висновку експерта № 779 від 02.09.2020 року судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_11 виявлені синці передньої поверхні грудей справа та по центру, синець задньої поверхні грудей зліва, садна лівої бокової поверхні грудей, садна лівого та садна і синець із саднами на його тлі правого передпліччя, садна та внутрішньо-шкірні крововиливи ділянки ліктьового суглоба, садна лівої кисті, синець тазової ділянки справа, синець ділянки правого колінного суглоба, синець із садном на його тлі лівої гомілки.

Виявлені у ОСОБА_11 ушкодження, зважаючи на їх вид, забарвлення синців, стан поверхні саден і м`яких тканин, утворились від дії тупих предметів близько 1-2 доби до його експертного обстеження, не виключено у вказаний у постанові термін та належать до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 20-23).

Згідно висновку експерта №1060 від 07.09.2020 року судово-медичної експертизи взірця крові громадянина ОСОБА_11 при газохроматографічному дослідженні, відібраного 28.08.2020 о 02 год 25 хв. у ОСОБА_11 , виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,48 проміллє (т.2 а.с. 24-26).

Згідно висновку експерта №219 від 16.10.2020 року в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_11 знайдено кров та епітеліальні клітини особи, статеву належність якої встановити не вдалося через відсутність у препаратах придатних для цитологічного обліку ядер. Серологічно в об`єктах визначено антиген А системи АВ0.

На підставі отриманих результатів, не виключено походження антигену В за рахунок власних клітин ОСОБА_11 .. Не властивий йому антиген А, який виявлено в піднігтьовому вмісті правої руки, міг виникнути за рахунок крові ОСОБА_15 , або іншої особи носія цього антигену (т.2 а.с. 29-31).

Висновком експерта №220 від 19.10.2020 року, встановлено, що при судово-медичній експертизі тампонів змивів з рук ОСОБА_11 знайдено кров та епітеліальні клітини особи, статеву належність якої встановити не вдалося. Серологічно в цих об`єктах визначено антиген А і В системи АВ0. Враховуючи отримані результати, не виключено походження виявленого антигену В за рахунок власних клітин ОСОБА_11 .. Не властивий йому антиген А може належати ОСОБА_15 , або іншій особі носію цього антигену (т.2 а.с. 32-34).

Відповідно до висновку експерта №217 від 15.10.2020 року при судово-медичній експертизі речовини бурого кольору, вилученої з місця події знайдено кров особи чоловічої генетичної статі, не виключено походження виявленої крові від ОСОБА_15 .. Виявлені сліди не можуть належати ОСОБА_11 (т.2 а.с. 35-36).

Згідно висновку експерта №218 від 15.10.2020 року при судово-медичній експертизі речовини бурого кольору, розташованої на фрагменті рослини та двох уламках каменю, знайдено кров людини чоловічої гендерної статі. Серологічно визначено антиген А системи АВ0. Враховуючи отримані результати та групи крові зазначених у постанові осіб, експерт не виключає походження виявленої крові від ОСОБА_15 .. Судово-медичних даних про присутність у цих об`єктах клітин ОСОБА_11 не отримано (т.2 а.с. 37-39).

Висновком експерта №222 від 05.10.2020 року встановлено, що при судово-медичній експертизі поверхні каструлі крові не знайдено (т.2 а.с. 40-42).

Згідно висновку експерта №229 від 20.10.2020 року судово-медичної експертизи ножа, речовини бурого кольору, розташованої на клинку ножа, знайдено кров та епітеліальні клітини особи, статеву належність якої встановити не вдалося. Серологічним дослідженням визначено антиген А і В системи АВ0.

На підставі отриманих результатів, з урахуванням груп крові зазначених у постанові слідчого осіб, експерт не виключає походження виявлених слідів від особи (осіб) носія (носіїв) антигенів А і В системи АВ0, в тому числі від змішування крові та клітин ОСОБА_15 та ОСОБА_11 (т.2 а.с. 43-46).

Висновком експерта №412 від 22.10.2020 року судово-медичної експертизи речових доказів: штанів типу «джинси», сорочки, пари сандалет, двох шкарпеток, які належать громадянину ОСОБА_11 встановлено, що у слідах на штанах типу «джинси» (об. №1), сорочці (об. №2-4), які належать громадянину ОСОБА_11 , знайдено кров. На парі сандалет, двох шкарпеток громадянина ОСОБА_11 слідів, подібних на кров не виявлено. Встановлено, що в об`єктах №1-4 це кров людини.

Кров у слідах (об. №1,2) на предметах одягу громадянина ОСОБА_11 може належати крові ОСОБА_11 , на об`єктах з кров`ю №3,4 походження крові від потерпілого ОСОБА_15 та громадянина ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.с. 47-50).

Згідно висновку експерта №411 від 21.10.2020 року судово-медичної експертизи речових доказів: штанів, теніски, светра спортивного крою померлого ОСОБА_15 встановлено, що у слідах на штанах (об. №№1-5), тенісці (об. №6) та светрі спортивного крою (об. №№ 7, 8), які належали потерпілому ОСОБА_15 , знайдено кров. Встановлено, що в об`єктах №1-8 це кров людини. Кров, що виявлена на вказаних об`єктах, може походити від особи, для крові якої властивий виявлений антиген А за системою АВ0, що не виключає можливості належати крові самому потерпілому ОСОБА_15 і не належить громадянину ОСОБА_11 (т.2 а.с. 51-55).

Висновком судової дактилоскопічної експертизи № 3/1-788/20 від 23.09.2020 року, встановлено, що сліди папілярних узорів, вилучені під час огляду місця події в с. Барнадівка, а саме сліди долонної поверхні руки та слід пальця руки залишені ОСОБА_11 (т.2 а.с. 57-64).

Відповідно до висновку судової дактилоскопічної експертизи №3/1-789/20 від 24.09.2020 на поверхні металевої каструлі, вилученої під час огляду місця події та наданої на експертизу, слідів папілярних узорів не виявлено (т.2 а.с. 66-72).

Згідно висновку дактилоскопічної експертизи №3/1-790/20 від 29.09.2020 на поверхнях ножа, наданого на дослідження слідів папілярних узорів не виявлено (т.2 а.с. 74-82).

Відповідно до висновку судової комп`ютерно-технічної експертизи №7-254/20 від 29.09.2020 на експертизу було передано мобільний телефон марки «МОТО», в пам`яті якого виявлено ряд відео файлів, графічних файлів та програмне забезпечення, збережені контакти, записи про дзвінки, смс повідомлення. Інформація отримана в ході дослідження записана на оптичний диск (т.2 а.с. 84-88).

Висновком судово-психіатричного експерта №424 від 06.10.2020 року встановлено, що за теперішнього часу ОСОБА_11 психічними захворюваннями не страждає, тому може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованого йому діяння ОСОБА_11 психічними захворюваннями не страждав, тому міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_11 на момент скоєння ним злочину 27.08.2020 року в тимчасовому хворобливому стані, в тому числі патологічного сп`яніння не перебував, перебував в стані простого алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. На момент скоєння злочину ОСОБА_11 в стані фізіологічного афекту не перебував (т.2 а.с. 90-91).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 30.09.2020 року із фототаблицею, за участю ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 та двох понятих, ОСОБА_11 вказав, що під час конфлікту із зятем ОСОБА_15 27.08.2020 заподіяв останньому одне ножове поранення в область грудей біля серця. Зазначив, що удар наніс захищаючи себе від ударів ОСОБА_15 .. До цього ОСОБА_15 бив його металевою каструлею по голові та завдавав ударів руками і ногами по тілу. Вказав, що не пам`ятає як саме було розміщене лезо ножа по відношенню до тіла ОСОБА_15 в момент нанесення ним удару ножем по тілу останнього. ОСОБА_11 на місці показав механізм спричинення пошкоджень ОСОБА_15 , що зафіксовано у фото таблиці до протоколу (т.2 а.с. 93-102).

Отже, аналізом усіх вказаних вище доказів в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеним вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення за обставин, які викладені вище.
Вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_11 , колегія суддів виходить з наступного.
За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
При вирішенні питання щодо спрямованості (змісту) умислу особи необхідно виходити із сукупності всіх обставин кримінального провадження, враховувати не тільки поведінку винуватця і потерпілого напередодні злочину та їх стосунки, але й спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, застосоване знаряддя злочину, характер, локалізацію та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, а також поведінку винної особи після скоєного.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

З фактичних обставин та матеріалів провадження встановлено, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 неодноразово виникали сварки, в ході яких останній завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_11 ..

У день події, з показань ОСОБА_11 даних ним в судовому засіданні, ОСОБА_15 поводив себе агресивно, першим вдарив його металевою каструлею по голові в потиличну частину від чого він впав на землю. Після цього останній продовжував наносити удари ногами по тілу ОСОБА_11 в різні його частини в той час, коли той лежав на землі та намагався захиститися, закриваючись руками та кричав, щоб той припинив, на що ОСОБА_15 не зважав та продовжував наносити удари. Не припиняв наносити удари ОСОБА_11 й коли той намагався встати. Коли він все ж таки підвівся з землі, продовжував наносити йому удари вже кулаками рук. Від удару ОСОБА_15 кулаком в груди ОСОБА_11 , останній знову впав спиною на стіл об який затримався, ОСОБА_15 надалі мав намір продовжувати його побиття, про що свідчило здійснення ним активного руху в напрямку до ОСОБА_11 та замахування на нього рукою. При цьому, ОСОБА_15 обзивав його нецензурною лайкою та висловлював погрози вбивством, які він, враховуючи попередню поведінку ОСОБА_15 , а також перевагу сили останнього через різницю їх у віці та фізичного розвитку; і сварка відбувалася в обмеженому просторі, звідки він не мав місця для відступу; а також розуміючи, що на огородженій території домогосподарства, окрім дочки, яка не могла ходити, нікого окрім них не було, а отже не міг розраховувати на чиюсь сторонню допомогу, сприймав реально. Після цього, підіймаючись після падіння від удару, схопив правою рукою зі столу кухонний ніж, яким він чистив перед цим рибу, та наніс ним один удар в область грудної клітки ОСОБА_15 , який в цей момент різко наблизився до нього з наміром продовжувати побиття, спричинив йому смертельне поранення.

Твердження апелянтів про те, що наявність реальної загрози здоров`ю чи життю обвинуваченого ґрунтуються виключно на його показах, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки показання обвинуваченого підтверджені висновками судово-медичної експертизи № 779 від 02.09.2020 року (т.2 а.с.20-23) згідно яких у ОСОБА_11 виявлено легкі тілесні ушкодження, які, зважаючи на їх вид, забарвлення синців, стан поверхні саден і м`яких тканин, утворились від дії тупих предметів близько 1-2 доби до його експертного обстеження, не виключено у вказаний у постанові термін та належать до легких тілесних ушкоджень.

При цьому, свідчення про обставини події та про походження виявлених у нього тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 під час проведення експертного дослідження лікарю повідомляв такі ж, які є аналогічними його показам, даними ним в суді.

Аналогічні покази ОСОБА_11 давав в ході проведення за його участі слідчого експерименту від 30.09.2020 року, де він вказував, що один удар ножем ОСОБА_15 він наніс, захищаючи себе та детально відтворив обставини події з деталізацією способу та механізму спричинення як йому тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , так і нанесення ним удару ножем в область грудей останньому.

Підтвердили вказані обставини й свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були очевидцями події.

Посилання при цьому прокурора та потерпілої на те, що покази обвинуваченого та зазначених свідків не можуть бути взяті судом до уваги, при цьому узагальнено мотивуючи це їх неузгодженістю та непослідовністю, колегія суддів вважає голослівними, які не ґрунтуються на конкретних доводах таких висновків апелянтів.

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

В даному випадку, колегія суддів дає оцінку показам зазначених вище свідків, які колегія сприймала безпосередньо під час проведення судового слідства.

Частиною 2 ст.22 КПК встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України).
Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України, серед іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. І такий обов`язок доказування покладається саме на сторону обвинувачення, що передбачено ст.92 КПК України, а не на сторону захисту, оскільки в силу вимог ст.62 Конституції України та ст.17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Натомість, інших доказів, які б спростовували такі доводи обвинуваченого чи покази безпосередньо допитаних судом свідків з приводу фактичних обставин справи, очевидцями яких вони були, стороною обвинувачення, всупереч викладеним вище вимогам, суду надані не були.

Більше того, про обстановку та такий розвиток подій, який передував вчиненню злочину ОСОБА_11 , встановлено й органом досудового розслідування, що викладено ним у сформульованому в обвинувальному акті обвинуваченні останнього за правовою кваліфікацією його дій за ч.1 ст.115 КК України, однак без зазначення мотиву таких діянь обвинуваченого. Тобто у викладеному обвинуваченні орган досудового розслідування детально описує про такий же хід розвитку подій та послідовність й механізм нанесення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , про які вказує як обвинувачений так і свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були очевидцями події. Не заперечував вказані обставини прокурор й в своїй апеляційній сказі.

Тому, з цих же підстав колегія суддів вважає неспроможними й доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що у обвинуваченого не виникло права на захист, оскільки протиправність дій ОСОБА_15 по відношенню до ОСОБА_11 не доведено у процесуальний спосіб та не встановлено обвинувальним вироком суду.

Обґрунтовуючи необхідність кваліфікації дій ОСОБА_11 за вчинене ним діяння саме за ч.1 ст.115 КК України, апелянти у своїх апеляційних скаргах, з поміж іншого, наголошують також на висновку експерта №49 від 21.09.2020 року у якому зазначено про те, що в момент заподіяння ножового поранення, клинок ножа був обернений лезом вверх...., що супроводжувалося деяким натиском та спинку клинка ножа.

Проте, на думку колегії суддів, вказана обставина не має вирішального значення для кваліфікації дій обвинуваченого, в даному випадку за ст.118 КК України, де обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, і яка відмежовує його від кваліфікації за ст.115 КК України є саме мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, а не спосіб чи механізм спричиненої нападнику шкоди.

Отже, викладені обставини свідчать, що ОСОБА_11 зазнав суспільно небезпечного посягання з боку свого зятя ОСОБА_15 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його життю і здоров`ю та, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, використав ніж, який він схопив зі столу, який лежав там після того, як він чистив рибу.

Такі дії ОСОБА_11 означають, що у нього виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на покази свідка ОСОБА_17 , вказує, що ОСОБА_11 мав можливість уникнути посягань з боку ОСОБА_15 , обравши інший спосіб захисту. Зазначає, що свідок вказувала на те, що в ході нанесення побоїв ОСОБА_11 . ОСОБА_15 мала місце перерва, яка тривала кілька секунд, однак обвинувачений схопив ніж та, тримаючи його лезом вверх, направився назустріч останньому та наніс ним удар в область грудей, що свідчить на думку прокурора, про умисний характер дій обвинуваченого, спрямованих не на відвернення нападу та захист, а на бажання розправитися з нападником, у зв`язку із чим його дії належить кваліфікувати за ст.115 КК.

Такі доводи апелянта в ході апеляційного розгляду даного провадження не знайшли свого підтвердження. Свідок ОСОБА_17 ствердила, що дійсно, між нанесенням ударів обвинуваченому, мала місце перерва, яка на її думку тривала не більше як кілька секунд. При цьому ОСОБА_15 від обвинуваченого не відходив та не відвертався від нього, а відстань між ними в 1-2 м виникла після удару ОСОБА_15 у груди ОСОБА_11 від якого той падаючи, перемістився на вказану відстань. Стояв ОСОБА_15 повернутий обличчям до ОСОБА_11 , і після кількасекундної перерви саме ОСОБА_15 здійснив різкий, активний рух в бік ОСОБА_11 , замахнувшись при цьому, а не обвинувачений в бік ОСОБА_15 , як про це вказує прокурор в свої скарзі.

Отже, колегією суддів не встановлено обставин того, що ОСОБА_11 мав реальну можливість у будь-який інший спосіб, з урахування обстановки події, уникнути посягань з боку ОСОБА_15 або негайного відвернути чи припинити їх, при наявності створеної загрози заподіяння шкоди його здоров`ю та життю, які він сприймав реально.

Неспроможними є й доводи апелянтів про виникнення у ОСОБА_11 умислу на вбивство ОСОБА_15 з будь-яких інших мотивів, у тому числі з мотивів розправитися з нападником, як про це зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, оскільки судом встановлено, що знаряддя вчинення злочину не було завчасно приготовлено обвинуваченим для вбивства, а ніж лежав на столі після того, як обвинувачений чистив ним рибу, та схопив його зі столу в той час коли ОСОБА_15 наносив удари. Колегія суддів звертає також увагу на те, що між нападом ОСОБА_15 на обвинуваченого та рішенням ОСОБА_11 застосувати знаряддя вчинення злочину не існувало розриву в часі, достатнього для осмислення (оцінки) ситуації та виникнення умислу на вбивство з інших мотивів. Рішення про застосування знаряддя вчинення злочину ОСОБА_11 приймав під впливом факторів, які зумовлювали вжиття заходів, необхідних для власної оборони, захисту свого життя і здоров`я. Саме ці фактори були спонукальними і визначальними (домінуючими) у виборі поведінки, до якої обвинувачений фактично вдався.

На переконання колегії суддів, такі дії ОСОБА_11 узгоджуються з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 36 КК України щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання. Поєднання обстановки, обставин та умов, за яких було скоєно вбивство ОСОБА_15 , не дають підстав для висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 умисного вбивства з іншим мотивів, ніж встановлені колегією суддів.

Водночас застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_11 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що обираючи таке знаряддя захисту, як кухонний ніж, ОСОБА_11 не міг не знати та не усвідомлювати, того що наносячи ним удар у таку частину тіла, як грудну клітку, де розташовані життєво-важливі органи людини, не може не спричинити цим тяжкі наслідки для неї та її здоров`я, які можуть потягти за собою настання смерті.

Отже, правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого ОСОБА_11 , у зіставленні з правовою оцінкою діянь обвинуваченого та потерпілого, дають достатні підстави стверджувати про наявність у діях ОСОБА_11 ознак злочину, передбаченого ст.118 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.118 КК України, яке згідно статті 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд вважає доводи сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_11 стану алкогольного сп`яніння в момент вчинення ним кримінального правопорушення, а вжиття ним алкоголю пізніше безпідставними, оскільки вказане твердження спростовується дослідженим у судовому засіданні висновком експерта №1060.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України є щире каяття, сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , колегією суддів враховується, мотиви та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, а також те, що такий раніше не судимий, вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його поведінку до, під час та одразу після вчиненого злочину, який вживав заходів до порятунку потерпілого, не намагався уникнути відповідальності, мав належну процесуальну поведінку протягом всього судового розгляду, щиро каявся у скоєному злочині.

Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання, колегія суддів не знаходить підстав для застосування ст.69, 75, 76 КК України та приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства є неможливим, а тому, йому слід призначити покарання в межах санкції ст. 118 КК України у виді позбавлення волі, так як такий вид покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно протоколу затримання від 28.08.2020 ОСОБА_11 було затримано 28.08.2020 о 00 год 30 хв. Цього ж дня до ОСОБА_11 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.10.2020 ОСОБА_11 було змінено запобіжний захід на домашній арешт цілодобово. Таким чином, з 28.08.2020 до 16.10.2020 включно ОСОБА_11 утримувався під вартою та на підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення слід зарахувати ОСОБА_11 у загальний строк покарання, враховуючи, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати за проведення: судової дактилоскопічної експертизи №3/1-788/20 від 23.09.2020 в сумі 653,80 грн, судової дактилоскопічної експертизи №3/1-789/20 від 24.09.2020 в сумі 653,80 грн, судової дактилоскопічної експертизи №3/1-790/20 від 29.09.2020 в сумі 817,25 грн, судової комп`ютерно-технічної експертизи №7-254/20 від 29.09.2020 в сумі 1961,40 грн, всього в сумі 4086,25грн , які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_11 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а тому суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.09.2020 року.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_13 та прокурора Теребовлянської окружної прокуратури на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року задовольнити частково.

Вирок Теребовлянського районного суду відносно ОСОБА_11 за ст.118 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк тримання під вартою ОСОБА_11 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з часу затримання - 28.08.2020 року до моменту зміни запобіжного заходу 16.10.2020 року.

Процесуальні витрати за проведення у справі судових експертиз у сумі 4086,25 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн 25 коп. стягнути з ОСОБА_11 в користь держави.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.09.2020 року арешт на майно.

Речові докази у справі, а саме:

- фрагмент каменю та рештки рослин із накладанням речовини бурого кольору; тампони із змивами речовини бурого кольору; металева каструля сірого кольору; ніж із накладанням речовини бурого кольору; чотири сліди папілярних узорів пальців і долоней рук, які вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 ; футболку оранжевого кольору із горизонтальними полосами білого та чорного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; кофту жовтого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; штани синього кольору із вставками жовтого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору, які вилучені під час огляду трупа ОСОБА_15 , поміщені у сейф-пакет та які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Теребовлянського районного суду Тернопільської області знищити;

- мобільний телефон марки «MOTO» IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , який вилучений під час огляду трупа ОСОБА_15 , поміщений у сейф-пакет та зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Теребовлянського районного суду Тернопільської області після набрання вироком законної сили передати матері ОСОБА_15 ОСОБА_13 ;

- сорочку помаранчевого кольору; штани сірого кольору; резинові тапочки темно-синього кольору; шкарпетки чорного кольору, вилучені під час затримання та проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_11 , які поміщені у сейф-пакет та зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Теребовлянського районного суду Тернопільської області повернути ОСОБА_11 .

Вирок набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді