Справа № 107/4146/13
1-в/214/162/22
У Х В А Л А
Іменем України

28 квітня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника КНП «Херсонський

обласний заклад з надання психіатричної

допомоги» ХОР ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої заявлено клопотання

про скасування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі, в режимі відеоконференції, клопотання директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради ОСОБА_7 про скасування примусових заходів медичного характеру, застосованих щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
21.04.2022 року директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про скасування примусових заходів медичного характеру, застосованих щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_7 зазначив, що ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.04.2021 року щодо ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, у зв`язку з вчиненням останньою суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України.
19.02.2013 року ОСОБА_6 була оглянута стаціонарною СПЕ у Кримському республіканському закладі «КПЛ №1», акт №44, у зв`язку з чим судом була визнана неосудною.
З 28.08.2013 року по 23.09.2020 року ОСОБА_6 перебувала на лікуванні у Дніпровській філії «СЗНПД» ДУ ЦПЗМНА МОЗ України» з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, змішаний тип дефекту. Виявляла поліморфні психотичні розлади у вигляді маячних ідей, оманів сприйняття. На тлі ліку кування стан покращився, переважали дефіцитарні розлади психіки. Ухвалою суду примусові заходи медичного характеру біли замінені на госпіталізацію у психіатричний заклад з посиленим наглядом. З 23.09.2020 року по теперішній час перебуває на лікуванні в КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР. У відділенні зовні спокійна, манерна, малопомітна, режим не порушувала, настрій рівний, психотичні розлади не спостерігалися, без агресивних тенденцій в поведінці, байдужа до свого майбутнього. Критики до хвороби та скоєному правопорушенню не має, вважає, що психічно здорова, пояснює, що вбила рідних через «голод и хотіла, чтобы им было лучше».
Термін дії примусових заходів медичного характеру спливає 04.05.2022 року.
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР №8 від 15.04.2022 року за формою 104/о, ОСОБА_6 потребує припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах відділення зі звичайним наглядом. В обґрунтування висновку зазначено, що ОСОБА_6 страждає на хронічний психічний розлад: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, нестійка ремісія «С» з вираженим змішаним типом дефекту. Є інвалідом ІІ групи. На теперішній час, впродовж тривалої психофармакотерапії та комплексу реабілітаційних заходів, досягнуто ремісії в захворюванні. Зовні спокійна, утримується на загальному режимі, спілкується з хворими, долучається до трудотерапії, афективних розладів не спостерігалось, відсутні агресивні та суіцидальні тенденції в поведінці. Сформовано формальну критику до свого стану та скоєного правопорушення. Цікавиться випискою.
Представник КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР клопотання підтримала, просила його задовольнити. Також, пояснила, що ОСОБА_6 приймає медикаменти, які їй необхідно буди приймати протягом усього життя. Зазначила, що закладом буде вирішуватися питання з родичами ОСОБА_6 , які проживають в АР Крим, поки вона буде перебувати в лікарні, щодо проживання з ними. До тих пір, поки це питання буде вирішуватися, ОСОБА_6 буде проживати в лікарні.
Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання, просила припинити застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.
ОСОБА_6 в судовому засіданні, також, клопотання підтримала, просила його задовольнити, пояснила, що почуває себе добре, вже вилікувалася.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважав висновок комісії лікарів недостатньо обґрунтованим. Зауважив, що потрібен контроль над тим, щоб ОСОБА_6 постійно приймала ліки, а родичі, які б могли це робити, проживають в АР Крим. Хвора потребує значного самоконтролю, але з пояснень лікаря слідує, що ОСОБА_6 не видужала, а у неї присутня тимчасова ремісія, що передбачає лише тимчасове зникнення симптомів. Вважає, що ОСОБА_6 досі є небезпечною, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Розглянувши клопотання, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що клопотання директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 23.07.2013 року щодо ОСОБА_6 , як до особи, яка вчинила у стані неосудності суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачене п.п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації у психіатричний заклад із суворим наглядом (а.с.10-13).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2020 року змінено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених зазначеною вище ухвалою стосовно ОСОБА_6 і для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру переведено її у заклад з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом (а.с.14).

При цьому, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2021 року щодо ОСОБА_6 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом (а.с.15-16).

Разом з цим, через пів року після постановлення зазначеної вище ухвали, а саме 15.04.2022 року комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_6 потребує припинення застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки на теперішній час, впродовж тривалої психофармакотерапії та комплексу реабілітаційних заходів, досягнуто ремісії в захворюванні. Зовні спокійна, утримується на загальному режимі, спілкується з хворими, долучається до трудотерапії, афективних розладів не спостерігалось, відсутні агресивні та суіцидальні тенденції в поведінці. Сформовано формальну критику до свого стану та скоєного правопорушення. Цікавиться випискою (а.с.4-7).
У зв`язку з наданням вказаного висновку №8 від 15.04.2022 року директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про припинення застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 .

Натомість, вивчивши обґрунтування клопотання суд приходить до висновку, що висновок лікарів-психіатрів, яким рекомендовано припинити застосування примусових заходів медичного характеру, є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки він не доводить, що покращення психічного стану ОСОБА_6 носить стабільний та тривалий характер і що вона спроможна дотримуватись підтримуючого лікування вдома, без допомоги сторонніх осіб.

Так, суд приймає до уваги відомості, зазначені у висновку від 15.04.2022 року та пояснення лікаря, надані в судовому засіданні, відповідно до яких, стан стійкої ремісії на час надання висновку комісії лікарів у ОСОБА_6 вдалося досягти завдяки постійному медикаментозному лікуванню, яке надається останній саме у медичному закладі. При цьому, суд зауважує, що родичі, які б могли здійснювати контроль за постійним прийомом ОСОБА_6 ліків, на теперішній час знаходяться на тимчасово окупованій території АР Крим. Питання щодо проживання останньої з вказаними особами закладом не вирішено, тому у суду виникають обґрунтовані сумніви з приводу гарантованого нагляду за систематичним пожиттєвим прийомом ОСОБА_6 призначених ліків, які б забезпечували постійну ремісію захворювання.

На думку суду, незважаючи на те, що психічний стан здоров`я ОСОБА_6 покращився, її суспільна небезпечність не зменшилася, та готовність останньої до свідомого підтримуючого лікування вдома, що потребує значного самоконтролю та самодисципліни самої хворої, не відповідає матеріалам справи.

Окремо, суд звертає увагу на те, що висновок комісії лікарів-психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у клопотанні.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

До того ж, положеннями ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.

Як слідує зі змісту ст.ст.94, 95 КК України, примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

За наявності сумніву у правильності, обґрунтованості висновків комісії лікарів психіатрів, суд може викликати в судове засідання лікаря-психіатра.

З пояснень лікаря-психіатра, яка була допитана під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 не видужала, а знаходиться в стані ремісії психічного захворювання, на яке страждає. При цьому, для підтримання цієї ремісії вона потребує постійного систематичного прийому лікарських засобів, а висновок про готовність останньої до продовження підтримуючого лікування вдома ґрунтується лише на твердженнях особисто ОСОБА_6 .

Так, за загальноприйнятим медичним визначенням, стан ремісії передбачає тимчасове ослаблення проявів хвороби чи тимчасове зникнення її ознак симптомів, що не свідчить про їх повне зникнення чи видужання особи.

Як слідує з матеріалів справи, що стан стійкої ремісії на час надання висновку комісії лікарів від 05.04.2022 року тривав у ОСОБА_6 недостатньо довгий час, а саме пів року. До того ж, з пояснень лікаря встановлено, що ремісії вдалося досягти виключно завдяки постійному медикаментозному лікуванню, яке хворій надавалося саме лікувальному закладі.

На думку суду, що висновок комісії лікарів-психіатрів від 05.04.2022 року про те, що стосовно ОСОБА_6 можливо припинити застосування примусових заходів медичного характеру, є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки він не доводить, що покращення психічного стану останньої носить стабільний та тривалий характер і, що вона спроможна дотримуватися підтримуючого лікування вдома без стороннього нагляду.

Також, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів не вказує на те, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом не становить очевидної небезпеки, як для суспільства, так і для себе особисто, і що формальне розуміння нею своєї хвороби доводить її готовність до самостійного лікування та самоконтролю щодо регулярного тривалого прийняття ліків.

Окремо суд наголошує на те, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого п.п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її особи в цілому. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що на час звернення до суду з клопотанням, внаслідок проведеного лікування, стан здоров`я ОСОБА_6 змінився так суттєво, що не становить суспільної небезпеки, як для оточуючих, так і для неї особисто.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги ту обставину, що хвороба ОСОБА_6 носить хронічний характер, зважаючи на вчинення нею суспільно небезпечного діяння проти життя людей, суд вважає, що мета застосування примусових заходів медичного характеру щодо останньої на час звернення до суду із заявою про їх припинення, досягнута не була.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з висновками Суду у справі «Горшков проти України», в якому зазначено, що за наявності доказів, які вказують на те, що особа страждала на психічне захворювання такого виду та рівня небезпечності, примусове ув`язнення в лікарні виправдовується лікуванням заявника та захистом інших членів суспільства. Тоді як стан здоров`я заявника поліпшується, соціальна загроза може тривати до повного його видужання. Навіть якщо стан здоров`я особи вважається покращеним, який не вимагає посиленого та суворого нагляду, певна полегшена форма нагляду за заявником вважається необхідною.

Таким чином, суд приходить до висновку про передчасність та необґрунтованість клопотання директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради, у зв`язки з чим підстав для його задоволення не знаходить.

Керуючись ст.ст.372, 376, 392, 395, 514 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради ОСОБА_7 про скасування примусових заходів медичного характеру, застосованих щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складений 02.05.2022 року.

Суддя ОСОБА_1