Провадження № 1-кс/947/8691/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.09.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000604 відомості по якому внесено до ЄРДР 02.09.2022 року відносно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернівці, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, з середньою освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат",раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді санітара медичного пункту артилерійського дивізіону, у військовому звані «солдата», в порушення вимог п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 23 годині 00 хвилин 01.09.2022 рухався від села Росіянівка в напрямку с. Соше-Острівське Роздільнянського району Одеської області по сухому ґрунтовому покриттю дороги № НОМЕР_2 у вказаному напрямку, та не доїжджаючи приблизно відстань 500м до лінії електропередач №32, водій ОСОБА_4 , діючи у порушення вимог п.п. 2.3.б), 12.1. Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну та контролювати рух транспортного засобу, у темну пору доби, в умовах не обмеженої видимості, був неуважним, не обрав безпечну швидкість руху керованого автомобіля, не враховував дорожню обстановку, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, діючи з необережністю, проявляючи самовпевненість, та маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_4 не зменшив швидкість руху, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого, допустив неконтрольований виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини не впоравшись з керуванням здійснив з`їзд на праве узбіччя (рів), де сталось перекидання автомобіля.

Внаслідок дорожньотранспортної пригоди пасажир, який знаходився на пасажирському сидінні спереду ОСОБА_7 загинув на місці пригоди, водія автомобіля ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями було доставлено до КНП "Захарівська багатопрофільна лікарня" Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 2.3., 2.9а)., 12.1. «Правил дорожнього руху» знаходяться у прямому причино наслідковому зв`язку з виникненням дорожньотранспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 02.09.2022 розпочате досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме: за кваліфікаційними ознаками-порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме в порушені правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому.
Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1) протоколом огляду місця ДТП від 02.09.2022, схемою до нього;

2) протоколом затримання ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України, від 02.09.2022;

3) залученим до провадження речовим доказом (транспортний засіб учасник ДТП);

4) іншими матеріалами провадження в сукупності.

Таким чином, встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України за кваліфікаційними ознаками - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Разом з цим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст. 177 КПК України, що свідчать про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжкого та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від п`яти до десяти років позбавлення волі) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, установлено також, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у сфері порушення вимог ПДР, а саме: 19.06.2021 на нього була складена постанова ДПО-18 №972782 за порушення вимог ст. 122 ч. 1 КУпАП «Перевищення водіями т/з встановлених обмежень швидкості».
- п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки проходить у службу в одній військовій частині, будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на потерпілих, свідків, які допитані під час проведення досудового розслідування, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлянь або погроз.
Підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 10 років.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, вказав, що ризики органом досудового розслідування не доведені, є необґрунтованими. Підозрюваний визнає свою вину в повному обсязі. Має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батька, який хворіє. На підставі чого, захисник просив суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, письмове повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, складено, оголошено та вручено підозрюваному 02.09.2022 року.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

При вирішенні питання про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного. Так, враховуючи обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у його вчиненні, беручи до уваги наслідки, які були спричиненні в результаті вчинення такого кримінального правопорушення, у вигляді, зокрема, смерті потерпілого, слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки проходить у службу в одній військовій частині, будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на потерпілих, свідків, які допитані під час проведення досудового розслідування, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлянь або погроз - слідчим не доведений, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК Україниповністю визнає та не має наміру здійснювати тиск на потерпілих, свідків.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням встановленого в судовому засіданні ризику та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що в результаті вчинення кримінального правопорушення загинуло двоє осіб, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, з урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000604 відомості по якому внесено до ЄРДР 02.09.2022 відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 02.09.2022 року та припиняє свою дію 16.09.2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1