Справа № 369/5117/21
Провадження № 1-кп/369/955/22
В И Р О К
іменем України
01.07.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілих
(в режимі відео конференції) ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0001728 від 31 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Бучанського району Київської області, українця, громадянина України, який має неповну вищу освіту, не одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працював на посаді поліцейського сектору реагування ПП ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший сержант поліції, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:

31 серпня 2020 року о 01:53 год. до чергової частини Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області за спецлінією «102» надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_10 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , у дворі біля церкви стоїть авто, з якого гучно лунає музика. З метою реагування вказане повідомлення було спрямовано на логістичний пристрій наряду ГРПП Вишнівського ВП ГУНП в Київській області у складі начальника СРПП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_11 та поліцейського СРПП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_8 , які 30 серпня 2020 року о 08:00 год. заступили на чергування в один екіпаж.
Прибувши 31 серпня 2020 року, близько 02:20 год. наряд ГРПП Вишнівського ВП ГУНП в Київській області у складі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на місце події, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , біля Хрестовоздвиженського храму, вступили в словесну перепалку з потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області, маючи спеціальне звання сержант поліції, згідно з наказом начальника ГУНП в Київській області № 26 о/с від 01 лютого 2021 року, вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, що супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілих діями, за наступних обставин.
Так, не представившись та не повідомивши причини, перевищуючи свої службові повноваження, працівник правоохоронного органу ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_4 та застосувавши прийом боротьби збив останнього з ніг та почав заламувати ліву руку за спину. В цей час начальник СРПП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 схопив за праву руку потерпілого ОСОБА_4 та почав його тримати, при цьому останній жодним чином опору не чинив, інших будь-яких незаконних дій не вчиняв.
Далі, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, під час заведення лівої руки потерпілого потерплого ОСОБА_4 за спину, завдав потерпілому удар в область плеча, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому діафізу лівої плечової кістки в середній третині, а також порушено закріплені та охоронювані Конституцією України права людини на честь і гідність, особисту недоторканність.
Не припиняючи своїх умисних протиправних дій, перебуваючи за тією ж адресою, поліцейський сектора реагування патрульної поліції № 4 Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , явно перевищуючи службові повноваження, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та вдарив спочатку лівою рукою в ліву частину скроні обличчя, а потім декілька разів вдарив ногою по ногам останнього, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, а також порушено закріплені та охоронювані Конституцією України права людини на честь і гідність, особисту недоторканність.
В подальшому, не припиняючи своїх умисних протиправних дій, близько 03:00 год. 31 серпня 2020 року, перебуваючи за тією ж адресою, поліцейський сектора реагування патрульної поліції № 4 Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , явно перевищуючи службові повноваження, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_5 фактично затриманий, з кайданками на руках та не спроможний чинити жодного опору, умисно, безпідставно, застосовуючи фізичну силу, схопив потерпілого ОСОБА_5 за шию та голову і силоміць затягнув останнього до службового автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , на заднє сидіння, після чого почав завдавати ударів останньому по тілу, серед яких удари головою в обличчя. Потерпілий ОСОБА_5 , будучи в кайданках, зміг відкрити двері автомобіля та вибігти з нього.
Внаслідок чого потерпілому ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому виличної дуги справа, перелому кісток носу, забоїв м`яких тканин обличчя справа, грудної клітини зліва, а також порушено закріплені та охоронювані Конституцією України права людини на честь і гідність, особисту недоторканність.
За результатами виїзду СРПП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області за повідомленням ОСОБА_10 , 31 серпня 2020 року о 01:53 год. складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 130, 173, 185 КУпАП відносно потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Проте, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/11357/20 від 26 листопада 2020 року та постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/10969/20 від 26 листопада 2020 року вищевказані адміністративні провадження закриті на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю подій та складу адміністративних правопорушень в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Своїми умисними діями, які явно виходили за межі наданих йому службових повноважень, поліцейський сектора реагування патрульної поліції № 4 Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старший сержант ОСОБА_8 спричинив: потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому діафізу лівої плечової кістки в середній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому виличної дуги справа, перелому кісток носу, забоїв м`яких тканин обличчя справа, грудної клітини зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин лівої виличної ділянки обличчя, а також лівого колінного суглобу.
Вказаними діями, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України, перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті не оспорював, оскільки в ньому все викладено вірно. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, просив суворо не карати. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнав повністю в частині понесених і підтверджених майнових витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілих, а саме: ОСОБА_4 на суму 13 946 грн, ОСОБА_5 3399,07 грн, ОСОБА_6 400 грн , моральну шкоду визнав на суму 10-15 тисяч гривень на кожного з потерпілих.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, вирішити питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат, цивільні позови потерпілих задовольнити у повному обсязі.

Представник потерпілих ОСОБА_7 в інтересах потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просив цивільні позови потерпілих задовольнити у повному обсязі, а також просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. При цьому, в ході судового розгляду представник потерпілих ОСОБА_7 відмовився від відшкодування витрат на правничу допомогу.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили заявлені ними цивільні позови задовольнити у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 просив визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з урахуванням положень ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. При цьому, просив не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, оскільки наразі обвинувачений входить до складу добровольчого формування, а позбавлення цього права припинить проходження ним служби.

Оскільки учасники судового розгляду не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та викладені в обвинувальному акті, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, переконавшись у відсутності сумнівів стосовно добровільності та істинності позицій учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та доказів в обґрунтування заявлених цивільних позовів потерпілих.

Оцінюючи докази зібрані та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 365 КК України

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винуватого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває у складі Добровольчого формування № 1 Вишневої міської територіальної громади, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття оскільки обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює вчинений злочин, бажає допомогти з лікуванням потерпілих, а також вчинення злочину вперше.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пленум Верховного суду України у п. 1 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченого до вчиненого, даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України, яке наближене до його мінімальної межі.
Враховуючи, що на момент вчинення злочину обвинувачений був працівником правоохоронного органу , а саме обіймав посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП Київській області, маючи спеціальне звання сержант поліції, відповідно до санкції ч. 2 ст. 365 КК України, суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, яке є обов`язковим.
Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винуватого ОСОБА_8 та інші обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України, звільняє останнього від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням додаткового покарання є необхідним і достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових злочинів та є домірним скоєному.

Підстав для застосування ст. 69 КК України та не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, як того просила сторона захисту, суд не вбачає. При цьому, суд зазначає, що призначення додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах жодним чином не впливає на подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_12 у складі Добровольчого формування № 1 Вишневої міської територіальної громади.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральну (немайнову) шкоду.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зазначити, що цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_12 на загальну суму 111632,38 грн, а саме: про відшкодування матеріальної шкоди на суму 61632,38 грн та моральної шкоди на суму 50 000 грн. При цьому зазначено, що вартість проведеної операції ОСОБА_4 склала 24132,38 грн, а витрати на майбутнє - на операцію складають від 10000 до 15000 грн, а також 4000 грн витрати за пошкоджений телефон. Також в позові зазначено, що потерпілий ОСОБА_4 поніс моральні і фізичні страждання, що підтверджуються квитанціями про оплату ліків та проведення медичних досліджень на вказану суму, де зазначено, що йому були спричинені середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому діафізу лівої плечової кістки в середній третині та множинних синців.

Цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_12 на загальну суму 79599,07 грн, а саме: про відшкодування матеріальної шкоди на суму 29599,07 грн та моральної шкоди на суму 50 000 грн. При цьому, зазначено що вартість проведеної операції ОСОБА_5 склала 3399,07 грн, а також 14000 грн витрати за пошкоджений телефон. Також в позові зазначено, що потерпілий ОСОБА_5 поніс моральні і фізичні страждання, що підтверджуються квитанціями про оплату ліків та проведення медичних досліджень, де зазначено, що йому були спричинені середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому виличної дуги справа, перелому кісток носу, забоїв м`яких тканин обличчя справа, грудної клітини зліва, множинних синців.

Крім того, цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_12 на загальну суму 28 400 грн, а саме: про відшкодування матеріальної шкоди на суму 8400,00 грн та моральної шкоди на суму 20 000 грн. При цьому зазначено, що витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 склали 400 грн, а також 4000 грн витрати за пошкоджений телефон. Також в позові зазначено, що ОСОБА_6 було завдану матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується квитанціями про оплату ліків.

Визначаючи розмір понесених матеріальних збитків кожним з потерпілих, суд виходить з обґрунтованості понесених витрат, а саме наявності відповідних підтверджуючих цьому доказів. Також, суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_8 визнає заподіяну майнову шкоду потерпілим: ОСОБА_4 на суму 13 946 грн, ОСОБА_5 3399,07 грн, ОСОБА_6 400 грн, у зв`язку з чим вважає розмір заподіяної майнової шкоди потерпілим в цій частині безспірним та таким, що доказуванню не підлягає.

Поряд з цим, суд зазначає, що надані представником потерпілих докази в підтвердження понесених потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальних витрат, пов`язаних із лікуванням, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з неможливістю ідентифікувати, яка саме квитанція та товарний чек оплачені кожним із потерпілих, за винятком витрат понесених потерпілим ОСОБА_4 на суму 9279,90 грн. У зв`язку з чим цивільні позови потерпілих в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною поведінкою щодо неї самої, чи знищенням її майна.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок противоправною поведінкою має бути відшкодована особою, яка її завдала.

Суд бере до уваги доводи представника потерпілого ОСОБА_7 , а також пояснень потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наданих в судовому засіданні, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_12 , їм завдано, як ушкодження здоров`ю, внаслідок чого вони зазнали моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, вимушеній зміні звичайного способу життя під час амбулаторного лікування, а також аналогічні пояснення потерпілого ОСОБА_6 .
З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позовах обставини, суд вважає, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки потерпілими та їх представником належним чином не доведено, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення потерпілим завдано такого розміру глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення потерпілих можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування саме такого розміру моральної шкоди, який зазначено в цивільних позовах.

При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Суд зауважує, що в ході судового розгляду представник потерпілих ОСОБА_7 відмовився від відшкодування понесених витрат на правничу допомогу на суму 30000 грн, оскільки в судовому засіданні не зміг їх підтвердити у встановленому законом порядку, а саме не надав акт виконання робіт на виконання договору про надання правової допомоги, з детальним їх описом, у зв`язку з чим питання стосовно понесених витрат на правничу допомогу не було предметом судового розгляду.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує, згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Речові докази: шорти джинсові, світло-голубого кольору та футболка розірвана, бірюзового кольору з хаотичним малюнком та узорами різних кольорів знищити.

Цивільний позов цивільного позивача - потерпілого ОСОБА_4 до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 13 946 грн та моральну шкоду на суму 25 000 грн.

Цивільний позов цивільного позивача потерпілого ОСОБА_5 до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3399,07 грн та моральну шкоду на суму 20 000 грн.

Цивільний позов цивільного позивача потерпілого ОСОБА_6 до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 400 грн та моральну шкоду на суму 5000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1