Справа № 212/2219/21
У Х В А Л А

про запобіжний захід

04 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого- судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 307 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане вище кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , посилаючись на ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, з підстав того, що обвинувачений має соціальні зв`язки.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінального провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурором у клопотанні наведені відомості, що дають підстави обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд враховує, що ОСОБА_3 , пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним збутом наркотичних засобів, за яке передбачене покарання до десяти років позбавлення волі, та викрадення майна поєднаного з проникненням в інше сховище, а також обставини пред`явленого обвинувачення, відсутність належних гарантій, які б переважали ризику ухилення від суду, а також те, що судовий розгляд справи триває, не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі.

Суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , а також те, що він до затримання за місцем реєстрації проживав з матір`ю, обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, в той час, як в суді на розгляді перебувало два інших кримінальних провадження вчинених одразу після звільнення з місць позбавлення волі.

Будь-яких належних та допустимих доводів на підтвердження неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою або на підтвердження наявності місця роботи чи навчання суду не надано.

У клопотанні прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також ризик незаконного впливу ними на свідків, і саме ці ризики були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Суд вважає, що існують ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, а тому інший більш м`який запобіжний захід не може в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Прокурором доведено про те, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Вирішуючи питання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Харченко проти України», відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.
Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, передбачений статтею 197 КПК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, яка потребує тривалого часу для її судового розгляду. При цьому відсутні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики зникнуть протягом дії ухвали про продовження строку тримання під вартою.
Суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.
При цьому суд враховує і той факт, що в Україні оголошено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Суд приходить до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів з визначенням розміру застави, на підставі ст. ст. 182, 183 КПК України, двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 49620,00 гривень.

Стороною захисту не підтверджені доводи про наявність міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до 03.07.2022 року, включно.

Одночасно визначити заставу ОСОБА_3 у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 49620,00 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Дніпропетровській області протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, не відлучатись із населеного пункту, де він мешкає.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначити до 03.07.2022 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі установи виконання покарання.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, вважається такими, що до останнього застосовано запобіжний захід у виді застави, та він зобов`язаний виконувати покладені обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відмовити стороні захисту у клопотанні про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1