Справа №577/4216/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/520/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року, якою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

До Конотопського міськрайонного суду Сумської області засуджений ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2022 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його клопотання. Своє рішення суд першої інстанції обгрунтував тим, що ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01.04.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення було відмовлено і вказана ухвала набрала законної сили, а тому відповідно до ч.7 ст. 539 КПК України та ч.7 ст. 154 КВК України ОСОБА_6 має право звернутися з клопотання про умовно-дострокове звільнення не раніше 01.04.2022 року.

Не погодившись з таким рішення суду засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржувану ухвалу скасувати, як незаконну, несправедливу, необгрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18.03.2016 року.

В обгрунтування своїх вимог, апелянти вказують, що судом не було враховано стійкі соціальні зв`язки засудженого, до вироку суду був зареєстрований та проживав разом з матір`ю. бабусею та неповнолітньою дочкою, які мають інвалідність, має місце для постійного проживання, куди він може повернутись.

Також зазначають, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких на даний час проводиться ДБР, та які є підставою накладення стягнень на засудженого. Крім того, засудженим було надано суду письмові докази на обгрунтування безпідставності та незаконності накладених стягнень, проте судом не було взято до уваги додані документи та не надано їм правової оцінки.

Засуджений вказує, що він є колишнім працівником МВС, тому в общій масі засуджених його життю та здоров`ю загрожує небезпека, адже таких, як він інші засуджені ненавидять.

Так, розгляд даного кримінального провадження було призначено на 15 липня 2022 року на 11.00 годину в режимі відео конференції як із засудженим ОСОБА_6 , який перебуває ДУ «Конотопський виправний центр №130, так і із захисником ОСОБА_7 , яка перебувала в Конотопському міськрайонному суді.

Разом з тим, у призначений час ОСОБА_6 відмовився виходити на відео конференцію в приміщенні ДУ «Конотопський виправний центр №130, про що відповідні працівники ДУ і повідомили апеляційний суд. При цьому, жодних пояснень такої відмови, чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду від засудженого ОСОБА_6 до Сумського апеляційного суду направлено не було.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 та прокурор направили відповідні клопотання про розгляд даного апеляційного провадження без їх участі.

При вирішення витання щодо можливості розгляду даного провадження без участі апелянта засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, те що зазначене кримінальне провадження перебуває в провадженні Сумського апеляційного суду з жовтня 2021 року і в апеляційних скаргах питання про погіршення становища не ставиться, поважність причин відмови засудженого від участі в судовому засіданні в режимі відео конференції не встановлено.

Також відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

За зазначених обставин,колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , будучи своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, та забезпечений відеозв?язком як із захисником ОСОБА_7 , так і із Сумським апеляційним судом, безпідставно відмовився виходити за зв`язок та брати участь у судовому засіданні, що дає підстави для висновку про зловживання ним наданими йому правами.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути дане апеляційне провадження без участі всіх учасників апеляційного розгляду, та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено судом, вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ст.ст. 121 ч.1, 122 ч.1, 70 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 06.04.2021 року згідно ст. 82 КК України ОСОБА_6 невідбуту частину покарання замінено на більш м`яке покарання у виді 1 року 8 місяців 22 днів обмеження волі.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області згідно ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 час перебування під вартою з 24.04.2021 року по 23.06.2021 року.

Початок строку 28.12.2016 року. Кінець строку 28.10.2022 року. Початок строку обмеження волі 23.06.2021 року. Станом на 15 вересня 2021 року засуджений відбув 4 роки 10 місяців 17 днів покарання, не відбув 1 рік 1 місяць 13 днів покарання. Згідно довідки Конотопського ВЦ-130 засуджений має 2 заохочень та 5 стягнень.

Згідно ч.7 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Відповідно до ч. 7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01.04.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено (а.с.52-53). Вказана ухвала набрала законної сили.

З клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_6 звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області 03.09.2021 року.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_6 має право звернутися з клопотання про умовно-дострокове звільнення не раніше 01.04.2022 року.

Колегія суддів зазначає, що в поданих апеляційних скаргах ні засуджений, ні його захисник не наводять жодних доказів чи аргументів на спростування таких висновків суду першої інстанції, не надано таких і в суду апеляційної інстанції.

При цьому, посилання апелянтів на те, що судом не було враховано стійкі соціальні зв`язки засудженого, що до вироку суду він був зареєстрований та проживав разом з матір`ю, бабусею та неповнолітньою дочкою, які мають інвалідність, має місце для постійного проживання, куди він може повернутись, і судом не враховано те, що ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких на даний час проводиться ДБР, судом не було взято до уваги додані засудженим докази на обґрунтування безпідставності та незаконності накладених стягнень, колегія суддів вважає в даному випадку безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, судом першої інстанції було відмовлено засудженому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення з тих підстав, що він звернувся передчасно, а саме в порушення строків передбачених ч. 7 ст. 154 КВК України.

Будь - яких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого, колегія суддів не вбачає, та підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року щодо відмови у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4