Справа № 503/674/21
Провадження № 1-кп/503/8/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження за кримінальними провадженнями, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 18.12.2019 року, № 0000345 від 11.04.2021 року та № 0000172 від 18.02.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міток Оргіївського району Республіки Молдова, без громадянства, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.08.2003 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.1,2 ст. 185 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, 17.03.2004 року Кодимським районним судом Одеської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- 02.07.2004 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- 26.11.2008 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- 27.08.2013 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці;
- 29.07.2014 року Котовським міським судом Одеської області засуджено за ст. 185 ч.3, 125 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;
- 14.07.2015 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 71 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;
- 15.09.2015 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ч.2 ст. 185, 70 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці звільнений 04.03.2019 року з ДУ «Одеська ВК (№ 14)» по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мала Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.07.2012 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;
- 25.10.2012 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;
- 06.05.2014 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та із застосуванням ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;
- 25.06.2021 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_11 , секретарі судового засідання ОСОБА_12 , ОСОБА_2 ,

встановив:
Епізод № 1 (судове провадження № 503/674/21 за кримінальним провадженням № 0000359 від 18.12.2019 року)
Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним:
У кінці листопада 2019 року близько 21 години 40 хвилин, більш точної дати у ході слідства не встановлено, під час перебування за місцем проживання розташованим за адресою: АДРЕСА_1 в ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна з домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 .
З метою реалізації свого злочинного наміру, в той же день біля 22 години 00 хвилин, ОСОБА_3 прийшов до частково огородженої території зазначеного вище домоволодіння, де діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, через незачинену хвіртку зайшов на територію і помітив, що на вхідних дверях підсобного приміщення був незачинений навісний замок, який зняв руками та проник до середини даного приміщення, після чого усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, таємно, умисно, повторно викрав з відти з`єднувальний кабель з RСA роз`ємами (тюльпанами) вартістю 9 гривень; ручну пилу вартістю 50 гривень; сокиру вартістю 150 гривень; штикову лопату вартістю 55 гривень; совкову лопату вартістю 75 гривень; садову сапу вартістю 75 гривень, а також садові граблі вартістю 75 гривень, які були у використанні.
В подальшому із викраденим майном зник з місця події та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 збитку на загальну суму 489 гривень.

Епізод № 2 (судове провадження № 503/826/21 за кримінальним провадженням № 0000345 від 11.04.2021 року)
26 лютого 2021 року близько 22 години 00 хвилин, більш точного часу в ході слідства не встановлено, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим на шлях виправлення не став, знаходився за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_1 .
З метою реалізації свого злочинного наміру, в той же день біля 22 години 00 хвилин, ОСОБА_3 прийшов до огородженої території домоволодіння ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, через незачинену дерев`яну хвіртку, зайшов на територію її домоволодіння. У подальшому, ОСОБА_3 підійшов до підсобного приміщення та відвинувши засув відкрив двері до приміщення та проник до середини даного приміщення, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, таємно, умисно, повторно викрав 100 кілограм зерна кукурудзи врожаю 2020 року вартістю 795,00 гривень, що знаходились у двох мішках, шляхом їх винесення з підсобного приміщення по черзі за два рази, а саме по одному мішку зерна кукурудзи за один раз, та віднесення їх до свого місця проживання.
Після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 збитку на загальну суму 795,00 гривень.

Епізод № 3 (судове провадження № 503/826/21 за кримінальним провадженням № 0000345 від 11.04.2021 року)
02 квітня 2021 року близько 17 години 00 хвилин, більш точного часу в ході слідства не встановлено, ОСОБА_3 знаходивсь за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з його домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою реалізації свого злочинного наміру, в той же день близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_3 прийшов до частково огородженої території домоволодіння ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, зайшов на територію його домоволодіння. У подальшому, ОСОБА_3 через верхнє покриття будинку, проник до середини даного приміщення, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, таємно, умисно, повторно викрав: алюмінієвий казан ємністю 6 літрів, вартістю 245,00 гривень; алюмінієву сковорідку діаметром 20 сантиметрів, вартістю 100,00 гривень; алюмінієвий казан у формі груші ємністю 10 літрів, вартістю 150,00 гривень; алюмінієвий бідон ємністю 40 літрів, вартістю 350,00 гривень; алюмінієву сковорідку діаметром 25 сантиметрів, вартістю 125,00 гривень; штикову лопату, вартістю 100,00 гривень; ручну пилу вартістю 100,00 гривень; садову сапку вартістю 100,00 гривень, а також совкову лопату вартістю 100,00 гривень, які були у використанні.
Після чого з викраденим майном з місця події зник, та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 збитку на загальну суму 1370 гривень.

Епізод № 4 (судове провадження № 503/826/21 за кримінальним провадженням № 0000345 від 11.04.2021 року)
05 квітня 2021 року близько 23:00 години, ОСОБА_3 виносив злочинний умисел спрямований на викрадення майна, яке належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з домоволодіння останнього розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою реалізації свого злочинного наміру, в той же день близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_3 прийшов до частково огородженої території домоволодіння ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, зайшов на територію його домоволодіння. У подальшому, ОСОБА_3 через верхнє покриття будинку, проник до середини даного приміщення, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, таємно, умисно, повторно викрав: електричну плитку марки «Мечта» моделі «212Т», вартістю 700,00 гривень; магнітофон марки «Електроніка» моделі «М327», вартістю 300,00 гривень, а також електричний чайник марки «DAEWOOINTERNATIONAL» моделі «DI-1130S» вартістю 250,00 гривень, які були у використанні.
Після чого з викраденим майном з місця події зник, та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 збитку на загальну суму 1250 гривень.

Епізод № 5 (судове провадження № 503/374/22 за кримінальним провадженням № 0000172 від 18.02.2022 року)
17.02.2022 року до 16.00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 прибули до домогосподарства ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де виявили відсутність останнього вдома, коли в них виник злочинний умисел направлений на проникнення до житла ОСОБА_10 з метою вчинення таємного викрадення його грошових коштів.
Після чого та на реалізацію зазначеного умислу ОСОБА_3 за допомогою сокири, яку взяв на подвір`ї ОСОБА_10 біля дров, вибив із задньої частини будинку віконну раму з шибками, після чого разом із ОСОБА_4 незаконно проникли до житлового приміщення будинку через звільнений віконний отвір, де намагалися віднайти грошові кошти, але не досягли бажаного результату. У зв`язку з чим та розуміючи, що після повернення до дому ОСОБА_10 виявить ознаки проникнення до його помешкання та здійснить повідомлення до правоохоронного органу, то в них виникла злочинна змова направлена на вчинення нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння його грошовими коштами поєднаному з проникненням до житла, у зв`язку з чим розробили злочинний план нападу.
З метою реалізації свого зміненого злочинного умислу вони переміститись з будинку до приміщення сараю розташованого на території подвір`я ОСОБА_10 , де зберігалася солома, щоб дочекатись повернення ОСОБА_10 і завчасно його помітити.
В цей же день близько 16 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, побачили повернення до дому ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 проник до будинку через незачинені вхідні двері та побачивши там ОСОБА_10 , який вже починав виконувати дії для виконання телефонного дзвінка, з метою попередження повідомлення ОСОБА_10 телефоном про виявленні ним вдома ознаки незаконного проникнення до його помешкання, наніс один удар долонею правої руки в потилицю потерпілого та після чого незаконно заволодів мобільним телефоном потерпілого Xiaomi Redmi Note 9 А вартістю 2325 гривень відібравши його в нього. Після чого до будинку проник ОСОБА_3 та з метою подолання супротиву наніс ОСОБА_10 по потилиці один удар робочою гострою частиною заздалегідь заготовленої сокири, яку підібрав у дворі вказаного домоволодіння та раніше використав для звільнення віконного отвору позаду будинку, спричинивши цим йому тілесні ушкодження, та висловив на адресу потерпілого погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, якщо той добровільно не віддасть їм грошові кошти.
Перебуваючи в безпорадному стані ОСОБА_10 , дістав зі сховку в холодильнику грошові кошти в сумі 4500 гривень та передав їх ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_3 продовжуючи діяти згідно узгодженого плану в цей же час, з метою попередження їх викриття потерпілим правоохоронним органам, наніс ще декілька ударів обухом робочої частини сокири по голові ОСОБА_10 від чого той втратив свідомість, впав на підлогу і перестав чинити опір. Внаслідок вчинення своїх протиправних дій, ОСОБА_3 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, множинні рублені рани голови, забійні рани та синці обличчя, вдавлений перелом склепіння черепа, перелом лівого вилично-орбітального комплексу, забій головного мозку, важкого ступеню, які згідно п 2.1.3 «а», «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) є небезпечними для життя і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 усвідомивши, що власник житла знаходиться у безпорадному стані, фактично не в змозі чинити опір та покликати на допомогу, обшукали приміщення вищевказаного будинку, знайшли та заволоділи наступним майном, а саме п`ятьма синтетичними мішками із плодами шипшини вагою 150 кілограм вартістю 10701,65 грн. Після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденими грошовими коштами та майном на власний розсуд.

Підстави визнання частини обвинувачення за епізодом № 5 необґрунтованою
Водночас із цим суд визнає обвинувачення висунуте ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та викладене в змісті обвинувального акту від 08.04.2022 року у кримінальному провадженні № 0000172 (а.п.93-102 том 2) необґрунтованим в частині зазначення тих обставин, що обвинувачені близько 15 години 17.02.2022 року вступили у злочинну змову направлену на вчинення нападу з метою заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_10 поєднаному з проникненням до житла та заподіянням йому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, у зв`язку з чим для досягнення вказаної мети спільно розробили злочинний план, згідно якого вони мали проникнути до домогосподарства ОСОБА_10 та застосовуючи фізичне насильство, заподіяти тілесні ушкодження невизначеного ступеню тяжкості потерпілому та заволодіти його майном та грошовими коштами, які знаходились у будинку. Після чого прибули за місцем проживання потерпілого, де в подальшому реалізували намір на вчинення розбою діючи згідно заздалегідь розробленого плану.
Висновок суду щодо необґрунтованості зазначеної частини обвинувачення ґрунтується на тому, що в своїх показах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , допитані під час судового розгляду 26.05.2022 року (а.п.221-225 том 2), заперечували ці обставини обвинувачення та зазначали, що разом вирішили піти за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 для вживання алкогольних напоїв, так як останній займався збором шипшини та мав від цього грошові кошти. Коли прийшли на місце, то виявили, що ОСОБА_10 був відсутній вдома і лише в цей час в них виник умисел спочатку на незаконне проникнення до будинку ОСОБА_10 з метою відшукання належних йому грошових коштів для їх незаконного привласнення. Але після того як вони незаконно проникли до будинку ОСОБА_10 та не знайшли гроші, то вирішили зачекати повернення ОСОБА_10 , а вже після повернення останнього до будинку спочатку зайшов ОСОБА_4 та побачивши потерпілого, який починав телефонувати, наніс йому удар рукою в область голови, а зайшовши до будинку ОСОБА_3 висунув вимогу потерпілому ОСОБА_10 повідомити про місцезнаходження грошей і віддати їх, а після їх передачі потерпілим ОСОБА_4 зі схованки в холодильнику ОСОБА_3 наніс потерпілому по голові спочатку гострою частиною сокири, а потім ще декілька ударів по голові потерпілого обухом сокири. При цьому, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відзначали, що кожен з них розумів причини і мету дій один одного щодо потерпілого ОСОБА_10 , хоча заздалегідь розробленого саме плану у них не було.
Крім того, на дослідженому в судовому засіданні відеозаписі « ОСОБА_13 » (проміжок часу запису з 00:04:36 хвилини по 00:04:43 хвилини) до протоколу слідчого експерименту від 19.02.2022 року (а.п.16-20, 26 том 3) з підозрюваним ОСОБА_4 , останній під час досудового розслідування повідомляв, що прийшов разом зі своїм братом ОСОБА_3 в гості до ОСОБА_10 , без мети бити його, хотіли горілки і вина взяти, але прийшовши туди та не заставши ОСОБА_10 вирішили проникнути до будинку через отвір від вибиття вікна з метою відшукання там грошей, але не знайшли їх та пішли з відти до сараю, щоб зачекати повернення ОСОБА_10 . Ніяких обставин щодо заздалегідь розробленого між обвинуваченими злочинного плану вчинення розбою і його виконання ними на той час підозрюваний ОСОБА_4 не повідомляв.
На дослідженому в судовому засіданні відеозаписі « ОСОБА_13 » до протоколу слідчого експерименту від 19.02.2022 року (а.п.16-25 том 3) з підозрюваним ОСОБА_3 , останній під час досудового розслідування також не повідомляв ніяких обставин щодо заздалегідь розробленого між обвинуваченими злочинного плану вчинення розбою і його виконання ними.
Жодних інших доказів, які б підтверджували встановлення під час досудового розслідування згаданих вище обставин, що наведені в змісті обвинувального акту від 08.04.2022 року, суду стороною обвинувачення не надано.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , який брав участь у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення слідчого ізолятору, винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.4 ст. 187 КК України, визнав повністю за всіма епізодами. Однак, при цьому надав покази стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 1, які не відповідають фактичним обставинам об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, що викладені у пред`явленому йому обвинуваченні в змісті обвинувального акту. Крім того, заперечував обставини зазначені в пред`явленому йому обвинуваченні в змісті обвинувального акту за епізодом № 5 щодо того, що Він разом із ОСОБА_4 вступили у злочинну змову направлену на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 з проникненням до житла та заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також щодо того, що вони заздалегідь розробили злочинний план і прибули на місце кримінального правопорушення спеціально на реалізацію цього плану. В іншій частині обставини обвинувачення за ч.4 ст. 187 КК України не оспорював. Зазначив, що тиску на нього або примушування до визнання ним своєї вини до нього не застосовувалось. При цьому, в судових дебатах та останньому слові просив суд призначити покарання менш суворе ніж те про яке просив прокурор в своїй промові у судових дебатах.
Обвинувачений ОСОБА_4 , який брав участь у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення слідчого ізолятору, в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст. 187 КК України, визнав повністю. Однак, при цьому також заперечував обставини зазначені в пред`явленому йому обвинуваченні в змісті обвинувального акту за епізодом № 5 щодо того, що Він разом із ОСОБА_3 вступили у злочинну змову направлену на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 з проникненням до житла та заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також щодо того, що вони заздалегідь розробили злочинний план і прибули на місце кримінального правопорушення спеціально на реалізацію цього плану. В іншій частині обставини цього обвинувачення не оспорював. Зазначив, що тиску на нього або примушування до визнання ним своєї вини до нього не застосовувалось. При цьому, в судових дебатах та останньому слові також просив суд призначити покарання менш суворе ніж те про яке просив прокурор в своїй промові у судових дебатах.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені у відповідності до вимог ч.1 ст. 135 КПК України. При цьому, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 раніше подали до суду письмові заяви (а.п.91, 97 том 1) про розгляд судового провадження за їх відсутності та зазначили, що претензій до обвинуваченого не мають, в свою чергу потерпілий ОСОБА_8 також зазначила, що матеріальний і моральний збиток їй відшкодовано, а потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до чинного законодавства України. В свою чергу потерпіла ОСОБА_7 померла під час стадії судового провадження (а.п.2-4 том 2).

Висновки суду
Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення:
щодо епізоду № 1:
Внутрішнє переконання суду при оцінці доказів повинне ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності. При цьому не повинна мати місце наперед визначена упередженість, тенденційність при оцінці доказів, впевненість у винності особи, діям якої дається оцінка, безпідставне, необґрунтоване відкидання доказів, які свідчать про невинуватість особи (правовий висновок зазначений в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 07.08.2019 року у справі № 607/14707/17 (провадження № 51-2604 км 19).
1) Обвинувачений ОСОБА_3 , допитаний під час судового розгляду 08.07.2021 року (а.п.49-52 том 1), зазначив, що вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за епізодом № 1 визнає повністю. При цьому, в ході допиту дав покази, згідно змісту яких прийшов до домоволодіння своєї тітки ОСОБА_7 , здається в цьому році (мався на увазі 2021 рік, хоча згідно обвинувального акту інкриміноване кримінальне правопорушення за епізодом № 1 було вчинено у кінці листопада 2019 року), звідки викрав садовий інструмент (ножівку, пилку, граблі, сапу, лопату) та з`єднувальний кабель (тюльпан), які приніс до себе до дому і заховав на горищі будинку за місцем свого проживання та які звідти були вилученні в нього дільничним інспектором поліції через близько два тижні після вчинення даної крадіжки.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
В свою чергу суд звертає увагу на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 1 не відповідають фактичним обставинам зазначеним у пред`явленому обвинуваченні, яке викладене у змісті обвинувального акту (а.п.2-5 том 1), даним зазначеним реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000359 (а.п.6-7 том 1) та протоколу добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2) з огляду на наступне.
Згідно пункту 5 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000359 (а.п.6 том 1) та протоколу добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2) 23.12.2019 року потерпілою ОСОБА_7 , в присутності понятих ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , добровільно видала слідчому для долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000359 від 18.12.2019 року речі, а саме з`єднувальний кабель з RСA роз`ємами (тюльпанами), ручну пилу з пластиковою ручкою, сокиру без топорища, штикову лопату без держака, совкову лопату, садову сапу та садові граблі.
Після проведення зазначеної вище слідчої дії вилучене в її ході у потерпілої ОСОБА_7 майно у вигляді з`єднувального кабелю типу «тюльпан», ручну пилу по дереву, сокиру без дерев`яної ручки, штикову лопату, совкову лопату, садову сапу та металеві граблі, постановою слідчого від 23.12.2019 року (а.п.11-12 том 2) було визнано речовими доказами і приєднано до кримінального провадження з визначенням їх місця зберігання в камері зберігання речових доказів Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області.
Таким чином речі (господарські інструменти), які були предметом кримінального правопорушення внаслідок їх імовірного викрадення у потерпілої ОСОБА_7 у кінці листопада 2019 року в подальшому, близько через місяць, а саме 23.12.2019 року видані слідчому самою потерпілою ОСОБА_7 для їх долучення до матеріалів кримінального провадження розпочатого за її заявою.
Однак, зазначені обставини суперечать показам обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що викрадений ним в потерпілої ОСОБА_7 у кінці листопада 2019 року господарський інструмент зберігав на горищі будинку за місцем свого проживання до його вилучення в нього дільничним інспектором поліції через близько два тижні після вчинення даної крадіжки (середина квітня 2021 року).
В свою чергу на уточнююче запитання суду, щодо дати та обставин вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 1, зокрема того, що сам обвинувачений повідомив суду, що зберігав викрадений у потерпілої ОСОБА_7 господарський інструмент на горищі будинку за місцем свого проживання близько двох тижнів доки його не вилучив з відти працівник поліції, в той час як згідно реєстру матеріалів кримінального провадження № 0000359 (а.п.6 том 1) речі, які були предметом викрадення у потерпілої ОСОБА_7 на кінці листопада 2019 року, були добровільно видані самою потерпілою ОСОБА_7 23.12.2019 року зі складенням відповідного протоколу (а.п.19 том 2), то обвинувачений ОСОБА_3 пояснив (а.п.52 том 1), що насправді не пам`ятає подій кримінального правопорушення за епізодом № 1, оскільки на той час вживав алкогольні напої у великих обсягах. Ніяких пояснень з приводу того чому речі, у викрадені яких у потерпілої ОСОБА_7 визнає себе винним, були видані самою потерпілою ОСОБА_7 надати не зміг.
Натомість суд звертає увагу на ту обставину, що показання надані обвинуваченим ОСОБА_3 щодо фактичних обставин вчинення у кінці листопада 2019 року кримінального правопорушення за епізодом № 1 у відношенні потерпілої ОСОБА_7 насправді відповідають схожим йому фактичним обставинам вчинення ним саме в 2021 році, а саме 02 квітня 2021 року, іншого кримінального правопорушення за епізодом № 3 у відношенні потерпілого ОСОБА_9 , предметом якого, серед іншого, також був господарський інструмент (штикова і совкова лопати, сапа і ручна пила), які в подальшому дійсно були вилученні з горища будинку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 через два тижні після відповідного діяння 17.04.2021 року, згідно даних зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000345 (а.п.72-73 том 1) та показів самого обвинуваченого ОСОБА_3 наданих ним за епізодом № 3 в судовому засіданні 18.11.2021 року (а.п.159-160 том 1).
Відповідно до ч.1 і 4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з цим суд відкидає покази самого обвинуваченого ОСОБА_3 в частині щодо вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 1, як доказ обвинувачення на підтвердження вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення за цим епізодом, оскільки останні не містять достовірних даних про час його вчинення та взагалі суперечать фактичним обставинам встановленим судом на підставі згаданих вище процесуальних документів складених у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і наданих суду самою стороною обвинувачення. При цьому, повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини за умов неможливості надати ним покази щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 1 викликає в суду сумніви у їх достовірності, внаслідок чого саме по собі не може бути прийняте судом як доказ вини обвинуваченого.
2) Протокол огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_2 від 18.12.2019 року (а.п.14-17 том 2), суд не вважає таким, що взагалі доводить факт вчинення кримінального правопорушення, а саме викрадення господарського інвентаря із підсобного приміщення, оскільки у змісті останнього слідчим серед іншого було відзначено, що під час огляду підсобного приміщення розташованого на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 у господарському приміщенні було встановлено наявність різноманітних господарських товарів, а саме сапки, лопати та держаки.
Згідно положень першого речення ч.7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий або за його дорученням залучений спеціаліст має право проводити, серед іншого, вимірювання і фотографування.
Відповідно до положень пункту 4 ч.2 ст. 105 КПК України, додатками до протоколу можуть бути фототаблиці, які пояснюють зміст протоколу.
У змісті протоколу відзначено, що під час огляду було застосовано технічний засіб фотоапарат марки Nikon cool pix L340, але до самого даного протоколу фактично не додано фототаблиці із знімками з місця події. Внаслідок чого в суду відсутня можливість дослідження зовнішнього вигляду господарських інструментів виявлених слідчим під час огляду згаданого підсобного приміщення домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 з метою їх порівняння із зовнішнім виглядом господарських інструментів зображених на фототаблиці, яка є додатками до протоколу огляду предмету від 23.12.2019 року (а.п.26-27 том 2), для підтвердження або спростування можливості того, що це були одні й ті ж самі господарські інструменти або їх певна частина, що в свою чергу підтвердило або спростовувало б їх викрадення у потерпілої ОСОБА_7 .
3) Заяву потерпілої ОСОБА_7 від 23.12.2019 року (а.п.10 том 2) про долучення до матеріалів кримінального провадження викрадених в неї речей, які зазначені у вище вказаному протоколі добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2), з її поясненнями того, що ці речі були повернуті їй 18.12.2019 року ОСОБА_3 суд оцінює критично. Так обставини того, що викрадені речі були повернуті потерпілій ОСОБА_7 не підтверджував у своїх показах сам обвинувачений ОСОБА_3 , про що судом було зазначено при оцінці наданих ним показів вище. Отримати покази на підтвердження зазначених обставин під час судового розгляду від самої потерпілої ОСОБА_7 не виявилось за можливе внаслідок нижче зазначеного. Інших доказів, які б підтверджували, повернення потерпілій ОСОБА_7 викрадених речей самим ОСОБА_3 судом не надано. За таких обставин суд не вважає дану заяву потерпілої належним доказом, оскільки потерпіла надаючи у ній відповідні пояснення не була попереджена про відповідальність за надання завідомо неправдивих показань щодо цих обставин. У зв`язку з чим в суду відсутні підстави вважати такою, що спростована версію про те, що насправді речові докази, які є предметами кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, взагалі вибували із володіння потерпілої ОСОБА_7 , зокрема внаслідок вчинення їх викрадення у неї.
4) Потерпіла ОСОБА_7 , яка є рідною тіткою обвинуваченого ОСОБА_3 (рідна сестра його матері ОСОБА_16 ), в судовому засіданні, що відбулось 29.09.2021 року (а.п.61-62 том 1) на підставі положень ч.3 ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України відмовилась давати показання щодо свого племінника обвинуваченого ОСОБА_3 і дана відмова була прийнята судом.
5) Свідок обвинувачення ОСОБА_4 , який є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_3 (їх спільними батьками є батько ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та матір ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ), в судовому засіданні, що відбулось 18.11.2021 року (а.с.157-162 том 1) на підставі положень ч.3 ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України відмовився давати показання щодо свого брата обвинуваченого ОСОБА_3 і дана відмова була прийнята судом.
6) Свідок обвинувачення ОСОБА_18 , яка у період з березня до початку грудня 2019 року була співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_3 та в судовому засіданні, що відбулось 18.05.2022 року (а.с.79-83 том 2), погодилась давати свідчення, надала покази, згідно яких на при кінці листопада 2019 року вона разом із своїм співмешканцем ОСОБА_3 перебували вдома у останнього, коли виникла необхідність наколоти дров, але не було сокири. У зв`язку з чим ОСОБА_3 сказав, що піде до своєї тітки Вальтер, якої не було вдома, і візьме сокиру в неї. Після цього вона залишилась вдома, а ОСОБА_3 пішов з будинку і був відсутній близько хвилин 40, бо будинок його тітки знаходився не зовсім поряд. Коли ОСОБА_3 повернувся, то приніс із собою різні господарські інструменти (лопату, сапу, граблі), у зв`язку з чим вона спитала в нього навіщо Він їх взяв, а ОСОБА_3 повідомив, що вони знадобляться і вона (малася на увазі Вальтер) не дізнається. Тому вона зробила для себе висновок, що ОСОБА_3 вкрав ці речі у своєї тітки Вальтер. В подальшому ОСОБА_3 поклав принесені до дому садові інструменти на горище свого будинку. Знає, що обвинувачений ОСОБА_3 повідомив своєму брату ОСОБА_4 про те, що взяв у їх тітки Вальтер садові інструменти, а ОСОБА_4 після цього повідомив про це Вальтер, яка в свою чергу в подальшому приходила та вимагала від ОСОБА_3 повернення речей. Також зазначила, що про подальші обставини та долю згаданих речей їй нічого невідомо, оскільки вже на початку грудня 2019 року вона перестала співмешкати із ОСОБА_3 .
Оцінюючи покази свідка ОСОБА_18 суд відзначає ту обставину, що вона не була очевидцем події і самих обставин заволодіння ОСОБА_3 речами, які ним були принесені до дому, а висновок про саме їх викрадення обвинуваченим ОСОБА_3 у своєї тітки потерпілої ОСОБА_7 є її оціночним судженням на підставі дій і висловлювань ОСОБА_3 , очевидцем яких вона була до події самого заволодіння та після неї. Тому суд не вважає, що покази даного свідка в розумінні ч.1 ст. 85 КПК України є непрямим доказом, який хоча і є належним, але в розумінні ч.1 ст. 94 КПК України не є достатнім для достовірного встановлення судом фактичних даних про обставину заволодіння обвинуваченим речей та вчинення кримінального правопорушення у відношенні потерпілої ОСОБА_7 внаслідок своєї опосередкованості, в тому числі за умов відсутності сукупності інших доказів, а від так і їх взаємозв`язку.
7) Протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2021 року (а.п.20-25 том 2) за участі ОСОБА_3 , на той час підозрюваного, із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.89 том 2), суд визнає недопустимим доказом, який було отримано під час досудового розслідування внаслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод, а саме внаслідок порушення права особи на захист, що передбачене пунктом 3 ч.2 ст. 87 КПК України, з огляду на наступне.
26.05.2021 року о 13.30 годині ОСОБА_3 було повідомлено про підозру (а.п.214-216 том 2) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (епізод №1), в якій серед роз`яснених ОСОБА_3 прав, як підозрюваному, було зазначено право мати захисника.
Відповідно до положень ч.1 ст. 20 КПК України, підозрюваний має право на захист, яке серед іншого полягає у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника.
Водночас пунктом 3 ч.3 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника і на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних діях.
Згідно абзацу першого ч.5 ст. 46 КПК України, захисник має право брати участь у проведенні допиту та інших процесуальних діях, що проводяться за участю підозрюваного.
При цьому, згідно першого речення ч.2 ст. 47 КПК України, захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого.
У відповідності до першого речення ч.3 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені.
26.05.2021 року слідчим було винесено постанову (а.п.211 том 2) про залучення захисника для здійснення захисту ОСОБА_3 за призначенням шляхом доручення Одеському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для захисту за призначенням прав та інтересів ОСОБА_3 та забезпечити прибуття призначеного адвоката о 13 годині 30 хвилин 26.05.2021 року до ВПД №1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області. Дана постанова вмотивована слідчим необхідністю здійснення захисту останнього при пред`явленні йому письмового повідомлення про підозру.
Суд відзначає, що положення ст. 52 КПК України та ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 року № 3460-VI не передбачають обов`язкової участі захисника для підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яке є лише тяжким злочином, а не особливо тяжким. Тому суд вважає, що призначення захисника для ОСОБА_3 здійснювалось слідчим у порядку, передбаченому ч.3 ст. 20 і пунктом 3 ч.3 ст. 42 КПК України та пункту 7 ч.1 ст. 14 Закону України від 02.06.2011 року № 3460-VI, як підозрюваному який за відсутності коштів на оплату послуг правової допомоги виявив вимогу мати захисника за рахунок держави.
26.05.2021 року в період з 13.35 години до 13.47 години слідчим було проведено допит ОСОБА_3 , як підозрюваного, без участі захисника, зокрема захисника у порядку призначення безоплатної правової допомоги, про що свідчить зміст відповідного протоколу (а.п.212-213 том 2).
26.05.2021 року в період з 14.17 години до 14.25 години слідчим було проведено слідчий експеремент за участі підозрюваного ОСОБА_3 , і також без участі захисника, зокрема захисника у порядку призначення безоплатної правової допомоги, про що свідчить зміст відповідного протоколу (а.п.20-24 том 2).
Звісно ч.2 ст. 46 КПК України передбачає, що неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, але виключно у випадку якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення, і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, крім випадків, коли участь захисника є обов`язковою. Якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, проведення процесуальної дії відкладається або для її проведення залучається захисник у порядку, передбаченому статтею 53 цього Кодексу.
Суд вважає, що під час проведення допиту підозрюваного ОСОБА_3 та проведення слідчого експерименту за його участю права даного підозрюваного мати захисника і користуватися його правовою допомогою мали виключно декларативний і ілюзорний характер, а не характер реальної можливості якою можна було скористатися, оскільки фактично такого захисника у підозрюваного на той час взагалі не було.
Так постанова слідчого від 26.05.2021 року про залучення захисника для здійснення захисту ОСОБА_3 за призначенням було зареєстровано у Комплексній інформаційно-аналітичній системі (КІАС) регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області лише о 21.39 годині 26.05.2021 року.
26.05.2021 року о 21.41 годині зазначеним регіональним центром було прийнято рішення про призначення захисника адвоката ОСОБА_11 із виданням відповідного доручення № 015-0002902 і внесенням інформації до КІАС.
26.05.2021 року о 21.49 годині видане регіональним центром доручення № 015-0002902 було направлене на електронну адресу адвоката ОСОБА_11 та отримано останнім, про що свідчить зміст листа-повідомлення регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області від 20.06.2022 року № 014/02-20/344 (а.п.135 том 3) та роздруківка скріншоту з електронної пошти адвоката ОСОБА_11 (а.п.136 том 3).
Таким чином на час проведення слідчих дій з підозрюваним ОСОБА_3 (допит і слідчий експеримент) слідчим не могло бути отримано згоду від даного підозрюваного на проведення зазначених слідчих дій за відсутності захисника, оскільки того на той момент ще навіть не було призначено, а тому у слідчого і не було реальної можливості виконати вимоги ч.2 ст. 46 КПК України щодо завчасного попередження захисника про проведення цих слідчих дій із його підзахисним.
Заяву підозрюваного ОСОБА_3 від 26.05.2021 року (а.п.217 том 2), в якій останній зазначав про відсутність заперечень щодо захисту його прав та інтересів захисником ОСОБА_11 , суд оцінює як ту, яка була складена принаймні вже після 21.49 години 26.05.2021 року, коли про призначення даного захисника вже стало відомо.
Докази визнаються такими, що одержані незаконним шляхом, коли їх збирання й закріплення відбулося з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.
Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 07.08.2019 року у справі № 607/14707/17 (провадження № 51-2604 км 19).
Пунктом 3 ч.2 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, таке діяння як порушення права особи на захист.
У зв`язку з чим суд вважає, що протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2021 року за участі ОСОБА_3 було отримано за умов порушення права останнього на захист, оскільки залучення для нього захисника виявилось виключно формальним, так як під час проведення слідчих дій підозрюваний ОСОБА_3 не мав реальної можливості скористатися своїм правом на правову допомогу від залученого для нього захисника в порядку безоплатної вторинної правової допомоги.
8) Покази надані понятими ОСОБА_15 в судовому засіданні 07.09.2022 року і ОСОБА_14 в судовому засіданні 09.09.2022 року, допит яких як свідків був проведений за клопотанням сторони обвинувачення, суд приймає лише в частині їх показів, що підтвердили обставини зазначені в протоколі добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2), зокрема видачу на території органу поліції в м. Кодима саме потерпілою ОСОБА_7 з`єднувального кабелю з RСA роз`ємами (тюльпанами), ручної пили з пластиковою ручкою, сокири без топорища, штикової лопати без держака, совкової лопати, садової сапи та садових граблів, оскільки саме для фіксації зазначеної процесуальної дії їх було залучено слідчим.
При цьому, суд відзначає розбіжність показань свідка ОСОБА_15 наданих ним в судовому засіданні із змістом протоколу добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2), оскільки в судовому засіданні даний свідок показав, що всі видані потерпілою ОСОБА_7 господарські інструменти були лише їх металевими частинами без дерев`яних держаків (руків`я), але згідно змісту самого протоколу добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2), який був підписаний ОСОБА_15 як свідком, без дерев`яних частин була лише сокира та штикова лопата. Водночас у протоколі огляду предмету від 23.12.2019 року (а.п.26 том 2), який також був підписаний понятими ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , зазначено, що совкова лапата, садова сапа та садові граблі були з держаками. Наявність держаків совковій лапаті, садовій сапі та садових граблях також зафіксовано на фотознімку у фототаблиці, яка є додатком до протоколу огляду предмету (а.п.27 том 2).
Суд відзначає, що свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_14 під час їх допиту в судових засіданнях підтверджували їх участь виключно у процесуальній дії, яка відбувалась на території органу поліції в м. Кодима, в той час як огляд предмету від 23.12.2019 року (а.п.26 том 2), в якому вони також зазначені понятими, згідно змісту самого протоколу був проведений слідчим через годину після добровільної видачі речей потерпілою вже на території домоволодіння самої ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 .
В свою чергу іншу частину показів наданих зазначеними понятими під час їх допитів як свідків, зокрема про ті обставини, що добровільно видаючи згадані вище речі потерпіла ОСОБА_7 повідомляла, що їх викрав в неї один з її племінників, а інший її племінник повідомив їй про це, суд не приймає, оскільки ці обставини виходять за межі обставин зафіксованих у протоколі під час досудового розслідування, а окремо ОСОБА_15 і ОСОБА_14 на стадії досудового розслідування не було допитано як свідків, внаслідок чого доступ до протоколів їх допитів не надавався стороні захисту при завершенні досудового розслідування і відкритті матеріалів у порядку ч.1 ст. 290 КПК України.
Відповідно до ч.12 ст. 290 КК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Тому суд не допускає як доказ покази свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , які виходять за межі відомостей викладених в протоколі добровільної видачі речей (документів) від 23.12.2019 року (а.п.19 том 2).
Водночас суд зауважує, що недопущена частина показів свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 жодним чином не пояснює чому імовірно викрадені у потерпілої ОСОБА_7 речі були самою нею добровільно видані слідчому.

Мотиви не врахування окремих доказів
Такі документи у томі 2 як: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п.5); доручення про проведення досудового розслідування (а.п.6, 13); постанова про створення групи слідчих (а.п.7); постанову про зміну групи прокурорів (а.п.8); заяву ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення невідомою їй особою (а.п.9); протокол огляду предмету від 23.12.2019 року (а.п.26-27); висновок експерта № 9-СП за результатом проведення судової товарознавчої експертизи 15.01.2020 року (а.п.31-41) суд оцінює виключно як процесуальні документи, які підтверджують здійснення відповідних процесуальних дій, але вони жодним чином не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення інкримінованого йому у рамках даного провадження за епізодом №1.

Інших належних, допустимих і достовірних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення за епізодом № 1 стороною обвинувачення суду не надано.
При цьому, суд вважає, що за наявності відомостей про те, що потерпіла ОСОБА_7 є рідною тіткою на той час підозрюваного ОСОБА_3 , а свідок сторони обвинувачення ОСОБА_4 є рідним братом на той час підозрюваного ОСОБА_3 , то у досудового розслідування були підстави допускати можливість виникнення ситуації за якої вказані потерпіла та свідок скористаються положеннями ст. 63 Конституції України щодо відмови давати показання стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , що в свою чергу виправдовувало необхідність здобуття додаткових доказів сторони обвинувачення на такий випадок.
Згідно ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому, згідно ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
За умов не доведення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом № 1 суд вважає необхідним ухвалити виправдувальний вирок у пред`явленому обвинуваченні за даним епізодом.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
щодо епізодів № 2-4:
Обвинувачений ОСОБА_3 , допитаний під час судового розгляду 18.11.2021 року (а.с.157-162), зазначив, що вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за епізодами № 2-4 визнає повністю. При цьому, в ході допиту дав покази, згідно змісту яких:
- (епізод № 2) потерпілій ОСОБА_8 свого часу допомагав по господарству, тому був у неї на подвір`ї і бачив, що у неї в підсобному приміщенні є мішки з кукурудзою. Вирішивши вчинити крадіжку майна ОСОБА_8 прийшов до її домоволодіння та зайшов на його територію через хвіртку, яка була лише підперта. Потім проник до підсобного приміщення, де знаходилось два мішки із лущеним зерном кукурудзи. Так як фізично не міг взяти одразу обидва мішки, то спочатку забрав один мішок з кукурудзою та відніс його до свого будинку, а потім через годину або півтори години повернувся і забрав другий мішок з кукурудзою та відніс його до свого будинку. У подальшому викрадену кукурудзу продав по 200 грн за один мішок;
- (епізоди № 3 і № 4) потерпілому ОСОБА_9 свого часу також допомагав по господарству, тому знав, які речі зберігаються. Прийшов до будинку через лісосмугу, а в середину будинку ОСОБА_9 потрапив залізши через його дах і горище та забрав речі, які там знайшов, серед яких були три казани, дві пательні, бідон, лопати. Викрадені речі виніс з будинку також через дах. Через кілька днів вирішив ще раз викрасти майно з будинку ОСОБА_9 та потрапив до нього таким самим способом як і у перше забравши звідти побутову техніку, серед якої була електрична плитка та магнітофон. Через кілька тижнів працівник поліції вилучив в нього з горища будинку частину викраденого побутову техніку та господарський інструмент, окрім казанів, пателень і бідону яких вже не було в нього.
Надані обвинуваченим ОСОБА_3 покази щодо епізодів № 2-4 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження наведеним у змісті обвинувального акту та у зв`язку з цим доводять його вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за цими епізодами.
щодо епізоду № 5:
Обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , допитані під час судового розгляду 26.05.2022 року (а.п.221-225 том 2), зазначили, що вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за епізодом № 5 визнають, але заперечують зазначені в змісті обвинувального акту обставини мети їх спільного прибуття на місце події, розроблення злочинного плану та часу виникнення в них самого злочинного умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України. При цьому, в ході допитів дали аналогічні між собою покази, згідно змісту яких разом вирішили піти за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 для вживання алкогольних напоїв, так як останній займався збором шипшини та мав від цього грошові кошти. Коли прийшли на місце, то виявили, що ОСОБА_10 був відсутній вдома і в цей час в них виник умисел на проникнення до будинку ОСОБА_10 з метою виявлення там грошових коштів. З метою реалізації зазначеного умислу ОСОБА_3 взяв сокиру, яка лежала на подвір`ї ОСОБА_10 біля дров, та скориставшись нею витягнув зі стіни будинку вікону раму разом із шибками. Після чого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проникли до житлового будинку потерпілого ОСОБА_10 через звільнений віконний проїм. Здійснивши разом огляд приміщень будинку грошей не виявили. Після цього залишили будинок і пішли до приміщення сараю розташованого на подвір`ї вирішили зачекати повернення ОСОБА_10 , а поки чекали останнього, то розпили там на двох пляшку горілки. Коли побачили ОСОБА_10 , який заходив до будинку, то ОСОБА_4 зрозумів, що той зайшовши побачить вибиту віконну раму. У зв`язку з чим пішов слідом за ОСОБА_10 до будинку, а зайшовши до нього побачив, що той починає телефонувати (як Він зрозумів до поліції). З метою перешкоди згаданому виклику ОСОБА_4 наніс удар потерпілому ОСОБА_10 по шиї з вимогою віддати йому телефон, а ОСОБА_10 виконав цю вимогу. В цей час до будинку також зайшов ОСОБА_3 із сокирою і вдарив її гострою частиною по голові потерпілого ОСОБА_10 , від чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_3 запитав в нього де зберігаються гроші і висунув йому вимогу віддати їх. Після того як ОСОБА_10 вставши дістав гроші із холодильника і віддав їх ОСОБА_3 наніс потерпілому в голову ще кілька ударів обухом сокири, щоб той їм не перешкоджав, від чого той втратив свідомість упав на підлогу і перестав чинити який-небудь опір. ОСОБА_4 не перешкоджав ОСОБА_3 наносити удари потерпілому ОСОБА_10 та розумів мету дій ОСОБА_3 відзначали, що внаслідок стану алкогольного сп`яніння було вже важко оцінювати ситуацію і свої дії. Телефон потерпілого ОСОБА_10 забрав ОСОБА_4 . Після вийшли з будинку зачинивши його та пішли до магазину, де придбали пиво, яке випили, а потім повернулись до будинку потерпілого ОСОБА_10 щоб забрати мішки з шипшиною, які в подальшому продали за загальну суму в 7500 грн і 100 доларів США.
Крім визнання обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 своєї вини з наданням відповідних показів, їх вина у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за епізодом № 5 підтверджується сукупністю доказів безпосередньо досліджених в судовому засіданні, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172 від 18.02.2022 року (а.п.1-2 том 3), з якого вбачається, що 18.02.2022 року до ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення про виявлення ОСОБА_10 за місцем свого мешкання з тілесними ушкодженнями у важкому стані;
- рапортами працівника поліції від 18.02.2022 року та заявою ОСОБА_10 від 18.02.2022 року (а.п.3-5 том 3), згідно змісту яких 18.02.2022 року ОСОБА_10 було завдано тілесних ушкоджень, зокрема із застосуванням сокири, та з заволодінням його грошовими коштами в сумі 4500 грн та мобільним телефоном із сім-картою;
- протоколами затримання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 18.02.2022 року (а.п.6-15 том 3), в яких відзначено про вилучення змивів з їх рук і зрізів нігтьових пластин з пальців їх рук, а також їх одягу. При цьому, на сірій кофті із змійкою, яка була одягнута на ОСОБА_3 , також було виявлено плями червоно-бурого кольору схожі на кров;
- протоколами проведення слідчих експериментів із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 19.02.2022 року (а.п.16-25 том 3) із їх відеозаписами «S4250001.MP4» і «S4250002.MP4» продемонстрованими з носія (а.п.26 том 3), якими зафіксовано відтворення останніми їх дій, обстановки під час вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 5 та самих обставин його вчинення, зокрема проникнення на територію домоволодіння потерпілого, безпосередньої до житлового будинку, спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, обсяг заволодіння майном останнього та залишення ними місця події. При цьому, надані ОСОБА_3 і ОСОБА_4 покази під час проведених за їх участю слідчих експериментів повністю збігаються з показами наданими ними в подальшому під час їх допитів в судовому засіданні і які були вже зазначені судом вище;
- висновком експерта № СЕ-19/116-22/2886-ТВ за проведеною 04.03.2022 року судовою товарознавчою експертизою з ілюстративною таблицею, згідно якої ринкова вартість поліпропіленового мішка розмірами 55х105 см, за цінами вторинного ринку України, станом на 17.02.2022 могла становити 2,83 грн;
- висновком експерта № СЕ-19/116-22/2970-ТВ за проведеною 15.03.2022 року судовою товарознавчою експертизою з ілюстративною таблицею, згідно якої ринкова вартість 1 кілограму сушених плодів шипшини станом на 17.02.2022 могла становити 71,25 грн;
- висновком експерта № СЕ-19/116-22/2972-Д за результатом проведення 16.03.2022 року судової трасологічної експертизи з ілюстративною таблицею, згідно якої представлені на дослідження слід пальця руки розмірами 14х34 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 28х43 мм придатні для ідентифікації особи, яка їх залишила, та залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- висновком експерта № СЕ-19/116-22/3757-ТВ за проведеною 01.04.2022 року судовою товарознавчою експертизою з ілюстративною таблицею, згідно якої ринкова вартість мобільного телефону «Xiaomi» моделі Redmi 9A 2/32 GB, без комплектуючих, за цінами вторинного ринку України, станом на 17.02.2022 могла становити 2325 грн;
- показами потерпілого ОСОБА_10 , допитаного під час судового розгляду 21.05.2022 року, згідно змісту яких повернувшись додому побачив вибите у будинку вікно та збирався зателефонувати до поліції, коли зайшов ОСОБА_4 вдарив його рукою по голові і забрав в нього телефон. Після цього до будинку зайшов ОСОБА_3 із сокирою, якою вдарив його по голові від чого Він впав на підлогу, а ОСОБА_3 висловив йому вимогу щодо місця знаходження грошей. Після того як віддав заховані в холодильнику грошові кошти в сумі 4500 грн банкнотами по 500 грн відчув удар і більше нічого не пам`ятає.

Надаючи у відповідності до вимог ст. 94 КПК України підсумовуючу оцінку сукупності вище наведених доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень за епізодами № 2-5 та обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом № 5, суд вважає необхідним відзначити те, що показання надані обвинуваченим ОСОБА_3 за епізодами № 2-5, обвинуваченим ОСОБА_4 за епізодом № 5 і потерпілим ОСОБА_10 за епізодом № 5 в ході їх допитів під час судового розгляду, а також обставини про подію кримінального правопорушення за епізодом № 5 повідомлені обвинуваченими на досудовому розслідуванні під час проведення слідчих експериментів за їх участю, які будучи документами є доказами у розумінні пунктів 1 і 3 ч.2 ст. 99 КПК України, є достатньо детальними, послідовними і узгодженими між собою, що дає суду підстави вважати їх достовірними доказами про дійсні обставини події вчинення кримінальних правопорушень за епізодами № 2-5, зокрема про обстановки, які існували на момент їх вчинення, та про дії як обвинуваченого ОСОБА_3 під час вчинення кримінальних правопорушень за епізодами № 2-5 і обвинуваченого ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 5 так і потерпілого ОСОБА_10 під час вчинення у відношенні нього кримінального правопорушення за епізодом № 5.

Суд визнає зазначені вище формулювання обвинувачень за епізодами № 2-5 доведеними, а дії:
1) обвинуваченого ОСОБА_3
- за епізодом № 2, з урахуванням абзацу 6 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10 (надалі за текстом постанова Пленуму) кваліфікує за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно;
- за епізодами № 3-4, з урахуванням абзацу 6 пункту 22 постанови Пленуму, кваліфікує за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно;
- за епізодом № 5, з урахуванням пункту 6 постанови Пленуму, кваліфікує за ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;
2) обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом № 5, з урахуванням пункту 6 постанови Пленуму, кваліфікує за ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
При цьому, суд вважає необхідним відзначити, що з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення за епізодом № 5 встановлених судом за результатом безпосереднього дослідження доказів, дії обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за даним епізодом були розпочаті (на стадії проникнення до будинку під час відсутності вдома потерпілого ОСОБА_10 ) як закінчених замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб (тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України), але після цього переросли саме у кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 187 КК України, а саме розбій з відповідними кваліфікуючими ознаками, що наведені вище. У зв`язку з чим та з урахуванням абзацу 4 пункту 22 постанови Пленуму суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за епізодом № 5 слід кваліфікувати саме за ч.4 ст. 187 КК України.
В свою чергу при прийнятті рішення щодо наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікації за ч.4 ст. 187 КК України, при вчиненні кримінального правопорушення за епізодом № 5, то суд, з урахуванням абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму, не вбачає відсутності у його діях кваліфікуючої ознаки розбою насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, внаслідок вчинення згаданих дій лише обвинуваченим ОСОБА_3 , внаслідок їх не охоплення умислом обвинуваченого ОСОБА_4 і їх не за планування між ними до вчинення (ексцес виконавця) з огляду на наступне. Судом встановлено, що після завдання ОСОБА_3 першого удару робочою гострою частиною сокири по потилиці потерпілого ОСОБА_10 та висунення до останнього вимоги віддати гроші саме обвинуваченому ОСОБА_4 були передані потерпілим ОСОБА_10 грошові кошти, які той дістав зі схову у холодильнику. Тому суд вважає, що у даному випадку відсутній ексцес виконавця ОСОБА_3 , так як обвинувачений ОСОБА_4 фактично схвалив згадані незаконні дії обвинуваченого ОСОБА_3 прийнявши їх наслідки та скористався ними для заволодіння майном (грошовими коштами) потерпілого ОСОБА_10 . Крім того, суд звертає увагу, що не встановлено обставин того, що обвинувачений ОСОБА_4 перешкоджав завданню обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 або будучи незгодним з їх завданням здійснював дії спрямовані на відведення їх шкідливих наслідків (надання допомоги / виклик допомоги чи повідомлення правоохоронних органів). Тому суд вважає, що всі дії обвинуваченого ОСОБА_3 у відношенні потерпілого ОСОБА_10 були прийняті, схвалені обвинуваченим ОСОБА_4 , який в подальшому також скористався ними для заволодіння майном (мішками з плодами шипшини), а тому його діяння у кримінальному правопорушенні за епізодом № 5 також містить склад розбою з відповідними кваліфікуючими ознаками, що наведені вище.

Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з врахування показань наданих обвинуваченими та доказів наданих стороною обвинувачення під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутих йому обвинувачень, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України, а також доведеною вину ОСОБА_4 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що в ході дослідження доказів у даному судовому провадженні, зокрема показів обвинувачених, показів потерпілого ОСОБА_10 за епізодом № 5 та документів за епізодом № 5 (протоколами проведення 19.02.2022 року слідчих експериментів із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із їх відеозаписами до них «S4250001.MP4» і «S4250002.MP4»), судом було встановлено, що:
- на дослідженому в судовому засіданні відеозаписі « ОСОБА_13 » до протоколу слідчого експерименту від 19.02.2022 року (а.п.16-20, 26 том 3) з підозрюваним ОСОБА_4 , останній під час досудового розслідування повідомляв, що «а потом ОСОБА_19 (за текстом мався на увазі ОСОБА_3 ) зайшов і каже Він (за текстом мався на увазі ОСОБА_10 ) нас (за текстом малися на увазі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) знає, його (за текстом мався на увазі ОСОБА_10 ) надо убити. І Він (за текстом мався на увазі ОСОБА_3 ) взяв топор і начал його (за текстом мався на увазі ОСОБА_10 ) бити по голові» (проміжок часу запису з 00:05:28 хвилини по 00:05:35 хвилини); «я кажу, що ти (за текстом мався на увазі ОСОБА_3 ) зробив ?! Ти (за текстом мався на увазі ОСОБА_3 ) вбив человєка! Він (за текстом мався на увазі ОСОБА_3 ) каже, його (за текстом мався на увазі ОСОБА_10 ) надо було всьоравно вбити, бо Він нас здав би» (проміжок часу запису з 00:10:17 хвилини по 00:10:22 хвилини);
- на дослідженому в судовому засіданні відеозаписі « ОСОБА_13 » до протоколу слідчого експерименту від 19.02.2022 року (а.п.21-26 том 3) з підозрюваним ОСОБА_3 , останній під час досудового розслідування повідомляв, що «і Він (за текстом мався на увазі ОСОБА_10 ) каже, я все одно Вас (за текстом малися на увазі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) здам. І я його (за текстом мався на увазі ОСОБА_10 ) ще два рази вдарив (при цьому ОСОБА_3 продемонстрував нанесення удару муляжом сокири)» (проміжок часу запису з 00:10:49 хвилини по 00:10:55 хвилини).
Суд відзначає, що всі удари наносились ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_10 за допомогою сокири у житєво важливу частину тіла голову.
Ураховуючи інтенсивність нападу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на потерпілого ОСОБА_10 , характер, локалізацію (удари у життєво важливу частину тіла) та кількість тілесних ушкоджень, а також знаряддя нанесення ударів, то суд приходить до висновку, що обвинувачені діяли з прямим умислом, оскільки вчиняли насильство щодо потерпілого, хоч і не похилого, але літнього віку (59 років на час події), та розуміли, що їх дії носять небезпечний характер, й ОСОБА_3 бажав настання смерті потерпілого, а ОСОБА_4 схвалив це.
При цьому, ОСОБА_3 припинив завдавати ударів лише після того, як потерпілий ОСОБА_10 від отриманих тяжких травм втратив свідомість і не вчиняв жодних активних дій.
Відтак, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не могли не розуміти, що в результаті їх дій (жорстоке нанесення ударів знаряддям особі літнього віку) можливе настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого, проте ОСОБА_3 продовжував завдавати удари, доки потерпілий не втратив свідомість.
Тому суд вважає, що припинення нанесення ударів сокирою потерпілому після втрати ним свідомості може свідчити лише про те, що ОСОБА_3 вважав його мертвим, а ОСОБА_4 виявив байдужість до наслідків.
При цьому, метою завдання ударів обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_10 , вже після того як останній задовольнив його незаконну вимогу щодо передачі йому грошових коштів, було саме недопущення подальшого впізнання ним ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , тобто з метою приховати вже раніше закінчений злочин розбій з відповідними кваліфікуючими ознаками.
У зв`язку з чим суд вбачає у діянні обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за епізодом № 5 також ознаки вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, вчиненого з метою приховати вчинення іншого кримінального правопорушення та за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 і пунктами 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
Аналогічні висновки наведені в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 636/1226/14-к (провадження № 51-5828км20).
Однак, з врахуванням положень ст. 337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд не вважає за можливе вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, здійснивши додаткову кваліфікацію діяння обвинувачених за епізодом № 5, оскільки у противному випадку це погіршить становище останніх та порушить законні сподівання сторони захисту на визначення напрямку і побудови лінії захисту у даному кримінальному провадженні.

- щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених:
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень щодо епізодів № 2-4, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення щодо епізоду № 5.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
- щодо обставин, які обтяжують покарання обвинувачених:
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає рецидив злочинів щодо епізоду № 5. Окрім того, суд у відповідності до своїх дискреційних повноважень вважає необхідним на підставі положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 та висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) визнає рецидиви злочинів також щодо епізодів № 2-4, які хоча і не зазначені такими обставинами в обвинувальному акті, але їх існування об`єктивно вбачається зі змісту фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими та викладені у обвинувальному акті при формулюванні висунутого обвинувачення, а саме те, що інкриміновані умисні кримінальні правопорушення за епізодами № 2-4 були вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 , який мав непогашену та не зняту судимість за вчинення умисних злочинів раніше. Водночас із цим суд не вважає за можливе урахувати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , вчинення злочинів за епізодами № 2-4 повторно, що зазначена в обвинувальному акті, оскільки ст. 185 КК України має ознаку повторності і дана ознака була використана при кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні за епізодами № 2-4, яке в свою чергу було визнано судом доведеним, а тому суд відповідно до вимог ч.4 ст. 67 КК України не може ознаку повторності ще раз враховувати при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 як таку, що його обтяжує.

Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем проживання у 2019 році характеризувався задовільно (а.п.46 том 2), а у 2021-2022 роках вже негативно (а.п.53 том 2 і а.п.72 том 3), не одружений, не працює, у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває, будучи раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, передбачених ст. 185 ч.1, 2 і 3 та 186 ч.3 КК України, на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення проти власності.
Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується незадовільно, не одружений, але співмешкає з жінкою, яка має двох малолітніх дітей, не працює, у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває, будучи раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності.
Аналіз інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 з досудових доповідей органу з питань пробації (а.п.46-47, 142-143 том 1), вказує на те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, у зв`язку з чим беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб). Виконання покарання у громаді можливе лише за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі його звільнення від відбування покарання з випробуванням вважає доцільним покладення на останнього обов`язків відповідно до п.4 ч.3 ст. 76 КК України, а саме виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

щодо мотивів призначення покарання:
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчинених діянь кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжким злочинами, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також характер та більший ступінь участі ОСОБА_3 під час співучасті у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, в порівнянні із ступенем участі у ньому обвинуваченого ОСОБА_4 .
У зв`язку з вище зазначеним, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші вище наведені обставини справи, зокрема те, що до обвинуваченого ОСОБА_3 судом вже було неодноразово застосовано покарання у виді позбавлення волі на певний строк під час засудження за раніше вчиненні кримінальні правопорушення, у тому числі за передбачені ст. 185 КК України, але після цього обвинуваченим було вчинено інші кримінальні правопорушення, у тому числі передбачені ст. 185 КК України, за останній з яких засуджено 15.09.2015 року до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і два місяці, але навіть після його відбуття і звільнення 04.03.2019 року обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, внаслідок чого вже 26.02.2021 року вчинив нове умисне тяжке кримінальне правопорушення, тобто допустив рецидив злочинів, а 02 і 05 квітня 2021 року ще два нових умисних тяжких кримінальних правопорушень, а 17.02.2022 року ще одне умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, то суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, внаслідок призначення безальтернативного основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Тому з урахуванням пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 суд вважає за необхідне призначити йому міру покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, а після чого за сукупністю злочинів визначити остаточне основне покарання шляхом часткового складання призначених основних покарань з приєднанням до нього обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна. На думку суду визначення основного покарання у виді позбавлення волі у такий спосіб є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України суд не знаходить.
При призначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого діяння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також характер та менший ступінь участі ОСОБА_4 під час співучасті у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, в порівнянні із ступенем участі у ньому обвинуваченого ОСОБА_3 .
У зв`язку з вище зазначеним, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші вище наведені обставини справи, зокрема те, що до обвинуваченого ОСОБА_4 судом вже було неодноразово застосовано покарання у виді позбавлення волі на певний строк під час засудження за раніше вчиненні умисні кримінальні правопорушення проти власності, в тому числі зі звільненням від відбуття цих покарання з випробуванням, але навіть після реального відбуття останнього обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, внаслідок чого 25.06.2021 року був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку з призначенням покарання у виді громадських робіт, а вже 17.02.2022 року вчинив нове умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, тобто допустив рецидив злочинів, то суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, внаслідок призначення безальтернативного основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Тому суд вважає за необхідне призначити йому міру покарання (основне і обов`язкове додаткове) в межах передбачених у санкції за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки це є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.
Ураховуючи існування ризиків, передбачених пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від суду та незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, то суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраних до обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, а тому строк останніх підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 основних покарань обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченим у строки відбуття призначених їм основних покарань строки їх попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк досудового тримання під вартою та під час судового розгляду ОСОБА_3 у період з 20:30 години 18.02.2022 року, а ОСОБА_4 у період з 20:45 години 18.02.2022 року, по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цих запобіжних заходів.
Арешти на майно із забороною користування та розпорядження, а саме:
- на два металеві навісні замки, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та були вилучені 18.12.2019 року під час огляду місця події, накладений ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 20.12.2019 року (а.п.18 том 2);
- на кабель з`єднання типу «тюльпан», ручну пилу по дереву, сокиру без дерев`яної ручки, штикову лопату, совкову лопату, садову сапу та металеві граблі, які 23.12.2019 року були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та були долучені до матеріалів кримінального провадження на підставі заяви ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року (а.п.28 том 2);
- на електричний чайник білого кольору марки «Одело», який був у використанні; електричну двохкамфорну плиту марки «Мечта»; уламки магнітофону марки «Електроніка»; совкову лапату; штикову лопату; сапу та ручну пилку по дереву, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2021 року (а.п.76, 80 том 1);
- на SIM-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар» за номером телефону ( НОМЕР_1 ) та DVD-диск з відео з камер відеоспостереження, а саме камер №1 та №3 в період часу з 18:00 до 18:59 17.02.2022, зберігання якого визначено в матеріалах кримінального провадження № 0000172 від 18.02.2022 року, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2022 року (а.п.30-31, 42-43 том 3);
- на змиви з правої та лівої рук, зрізи з нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_3 , кофту на змійці, сірого кольору з наявними плямами бурого кольору, джинсові штани, чорного кольору з нашаруванням речовини сірого кольору та чоловічі черевики, чорного кольору з боковою змійкою, які належать ОСОБА_3 , опечатані згідно правил пакування речових доказів та зафіксовані в протоколі затримання ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні злочину від 18.02.2022, місцем зберігання яких визначено камеру зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2022 року (а.п.32-35 том 3);
- на полімерну пляшку об`ємом 1,5 літра та скляний стакан, які вилучені в ході огляду місця події від 19.02.2022, та упаковані до картонної коробки, яку опечатано згідно правил пакування речових доказів, місцем зберігання яких визначено камеру зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2022 року (а.п.36-37 том 3);
- на паперову коробку від телефону «Redmi 9 A Sky Blue» 2 GB 32 ROM, IMEI 1: НОМЕР_2 / IMEI 2: НОМЕР_3 з паперовою книжкою інструкцією, упаковані до полімерного сейф-пакету серії SUD 4388872, марлевий тампон зі зразком речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверту та опечатано відповідно до правил пакування речових доказів та сокиру завдовжки 51 сантиметр, наявними на ній плямами речовини бурого кольору, вилучену та упаковану до картонної коробки, яку опечатано згідно правил пакування речових доказів, місцем зберігання яких визначено камеру зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2022 року (а.п.38-39 том 3);
- на змиви з правої та лівої рук, зрізи з нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_4 , зимову куртку чорного кольору на змійці, спортивну кофту синього кольору на змійці та спортивні штани синього кольору, які належать ОСОБА_4 , опечатані згідно правил пакування речових доказів та зафіксовані в протоколі затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину від 18.02.2022, місцем зберігання яких визначено камеру зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2022 року (а.п.40-41 том 3),
згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягають скасуванню.
Речові докази:
- два металеві навісні замки, які зберегли сліди кримінального правопорушення, згідно положень пункту 4 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають знищенню;
- з`єднувальний кабель типу «тюльпан», ручну пилу по дереву, сокиру без дерев`яної ручки, штикову лопату, совкову лопату, садову сапу та металеві граблі, які були предметами кримінального правопорушення та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області (колишній Кодимський ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області) у прошнурованому та опечатаному полімерному мішку білого кольору, квитанція і порядковий номер № 341 у книзі обліку № 1054 (а.п.11-12, 29 том 2), згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають поверненню їх власнику(-ам) спадкоємцю(-ям) потерпілої ОСОБА_7 , а за відсутності останніх передати у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;
- електричний чайник білого кольору марки «Одело», який був у використанні; електричну двохкамфорну плиту марки «Мечта»; уламки магнітофону марки «Електроніка»; совкову лапату; штикову лопату; сапу та ручну пилку по дереву, які були предметами кримінального правопорушення та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, квитанція і порядковий номер № 339 у книзі обліку № 1054 (а.п.72-73, 76 том 1), згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають поверненню їх власнику потерпілому ОСОБА_9 ;
- картонна коробка та інструкція користування мобільним телефоном, які поміщені до сейф-пакету експертної служби № 4388872, квитанція і порядковий номер № 387 у книзі обліку № 1054 (а.п.27 том 3), згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають поверненню їх власнику потерпілому ОСОБА_10 ;
- змиви з правої та лівої рук з нігтьових пластин, зимову куртку чорного кольору на змійці, спортивну кофту синього кольору на змійці та спортивні штани синього кольору, полімерну пляшку об`ємом 1,5 л. та скляний стакан, марлевий тампон зі зразком речовини бурого кольору, квитанція і порядковий номер № 386 у книзі обліку № 1054 (а.п.28 том 3), згідно положень пункту 4 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають знищенню;
- паперову коробку від телефону «Xiaomi Redmi 9 A Sky Blue» 2 GB 32 ROM з паперовою книжкою-інструкцією, сокиру завдовжки 51 см з наявними на ній плямами речовини бурого кольору, квитанція і порядковий номер № 386 у книзі обліку № 1054 (а.п.28 том 3), згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають поверненню їх власнику потерпілому ОСОБА_10 ;
- спортивну кофту з блискавкою та плямами речовини бурого кольору схожої на кров, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_3 , зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_4 , змиви з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_4 , змиви з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_3 , зразок речовини бурого кольору вилучений з місця події, пластикову пляшку об`ємом 1,5 л. із характерним запахом алкоголю, скляний стаканчик із запахом алкоголю, квитанція і порядковий номер № 404 у книзі обліку № 1054 (а.п.29 том 3), згідно положень пункту 4 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають знищенню.
Процесуальні витрати в сумі 2512,16 грн, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи (а.п.30 том 2), згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України та з врахуванням ухвалення судом виправдувального вироку за епізодом № 1, підлягають залишенню за рахунок держави без їх відшкодування.
Процесуальні витрати за епізодами № 2-4 пов`язані із проведенням 14 судових товарознавчих експертиз в загальній сумі 6349,32 грн (а.п.70-71 том 1), згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.
Процесуальні витрати за епізодом № 5 пов`язані із проведенням: 3 судових товарознавчих експертиз в загальній сумі 1544,58 грн та судової трасологічної експертизи в сумі 1372,96 грн, згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України, підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь держави у рівних частинах, а саме по 1458,77 грн з кожного.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (епізод № 1), та виправдати його з підстави не доведення, що за цим епізодом вчинено кримінальне правопорушення, в якому його обвинувачене.
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України (епізоди № 2-4) і ч.4 ст. 187 КК України (епізод № 5), та призначити йому покарання:
за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років і 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначити остаточне основне покарання, шляхом часткового складання призначених основних покарань, у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з приєднанням до нього на підставі ч.3 ст. 70 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України (епізод № 5), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна.
Запобіжний захід обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 20:30 години 18.02.2022 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Запобіжний захід обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 20:45 години 18.02.2022 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Скасувати арешти майна із забороною користування та розпорядження, накладені:
на два металеві навісні замки, ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 20.12.2019 року;
- на кабель з`єднання типу «тюльпан», ручну пилу по дереву, сокиру без дерев`яної ручки, штикову лопату, совкову лопату, садову сапу та металеві граблі, ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року;
- на електричний чайник білого кольору марки «Одело», який був у використанні; електричну двохкамфорну плиту марки «Мечта»; уламки магнітофону марки «Електроніка»; совкову лапату; штикову лопату; сапу та ручну пилку по дереву, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2021 року;
- на SIM-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар» за номером телефону ( НОМЕР_1 ) та DVD-диск з відео з камер відеоспостереження, а саме камер №1 та №3 в період часу з 18:00 до 18:59 17.02.2022, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2022 року;
- на змиви з правої та лівої рук, зрізи з нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_3 , кофту на змійці, сірого кольору з наявними плямами бурого кольору, джинсові штани, чорного кольору з нашаруванням речовини сірого кольору та чоловічі черевики, чорного кольору з боковою змійкою, які належать ОСОБА_3 , ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2022 року;
- на полімерну пляшку об`ємом 1,5 літра та скляний стакан, які вилучені в ході огляду місця події від 19.02.2022, та упаковані до картонної коробки, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2022 року;
- на паперову коробку від телефону «Xiaomi Redmi 9 A Sky Blue» 2 GB 32 ROM, IMEI 1: НОМЕР_2 / IMEI 2: НОМЕР_3 з паперовою книжкою інструкцією, упаковані до полімерного сейф-пакету серії SUD 4388872, марлевий тампон зі зразком речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверту та опечатано відповідно до правил пакування речових доказів та сокиру завдовжки 51 сантиметр, наявними на ній плямами речовини бурого кольору, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2022 року;
- на змиви з правої та лівої рук, зрізи з нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_4 , зимову куртку чорного кольору на змійці, спортивну кофту синього кольору на змійці та спортивні штани синього кольору, які належать ОСОБА_4 , ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2022 року.
Речові докази які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, після набрання вироком законної сили:
- два металеві навісні замки знищити;
- з`єднувальний кабель типу «тюльпан», ручну пилу по дереву, сокиру без дерев`яної ручки, штикову лопату, совкову лопату, садову сапу та металеві граблі повернути їх власнику(-ам) спадкоємцю(-ям) потерпілої ОСОБА_7 , а за відсутності останніх передати у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;
- електричний чайник білого кольору марки «Одело», який був у використанні; електричну двохкамфорну плиту марки «Мечта»; уламки магнітофону марки «Електроніка»; совкову лапату; штикову лопату; сапу та ручну пилку по дереву повернути їх власнику потерпілому ОСОБА_9 ;
- картонну коробку від телефону «Xiaomi Redmi 9 A Sky Blue» 2 GB 32 ROM та книжкою-інструкцію користування мобільним телефоном, сокиру завдовжки 51 см повернути їх власнику потерпілому ОСОБА_10 ;
- змиви з правої та лівої рук з нігтьових пластин, зимову куртку чорного кольору на змійці, спортивну кофту синього кольору на змійці та спортивні штани синього кольору, полімерну пляшку об`ємом 1,5 л. та скляний стакан, марлевий тампон зі зразком речовини бурого кольору знищити;
- спортивну кофту з блискавкою та плямами речовини бурого кольору схожої на кров, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_3 , зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_4 , змиви з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_4 , змиви з правої та лівої руки затриманого ОСОБА_3 , зразок речовини бурого кольору вилучений з місця події, пластикову пляшку об`ємом 1,5 л. із характерним запахом алкоголю, скляний стаканчик із запахом алкоголю знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в сумі 7808,09 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в сумі 1458,77 грн.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1