У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваного:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який обіймає посаду провідного лікаря Полтавської обласної державної лікарні ветеринарної медицини, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні № 0000015 від 15.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

02.11.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 47 580,00 грн.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 02.11.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання вказано наступне:

«У провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000015 від 15.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до додатку до наказу № 731-ОД від 24.04.2021 на ОСОБА_5 покладено виконання повноважень офіційного ветеринарного лікаря у ФОП ОСОБА_7 (потужність з розбирання та обвалювання м`яса) та ТОВ «Полтавський м`ясокомбінат». Згідно наказу ГУВМ в Полтавській області № 92 від 28.09.2010 ОСОБА_5 надано право нанесення ветеринарних штампів та позначки придатності за № 16-26-22.
Відповідно до Закону України (далі ЗУ) «Про ветеринарну медицину» визначено, що державний ветеринарний інспектор - лікар ветеринарної медицини, який працює в державній службі ветеринарної медицини або уповноважений Департаментом, або у разі якщо це лікар іноземної країни, - її ветеринарною адміністрацією, на здійснення інспектування товарів, потужностей (об`єктів), засобів ветеринарної медицини та супутніх об`єктів з метою захисту здоров`я людей та/або здоров`я тварин і за необхідності - сертифікації їх ветеринарно-санітарного стану згідно з вимогами відповідних міжнародних організацій та здійснення інших функцій державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду;
Статтею 11 ЗУ «Про ветеринарну медицину» визначено наступні права та обов`язки посадових осіб, які здійснюють державний ветеринарно-санітарний контроль:
1. Державні ветеринарні інспектори та офіційні ветеринарні лікарі, які здійснюють державний ветеринарно-санітарний контроль, мають право:
1) перевіряти під час транспортування об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду додержання ветеринарно-санітарних заходів і наявність відповідних супровідних ветеринарних документів;
2) перевіряти безпечність неїстівних продуктів тваринного походження, у тому числі шляхом розширеного ветеринарно-санітарного контролю, щодо їх відповідності вимогам законодавства та технічним регламентам;
3) проводити відбір зразків товарів та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду для проведення ветеринарно-санітарної експертизи;
4) проводити оцінку зразків неїстівних продуктів тваринного походження та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду з метою перевірки додержання ветеринарно-санітарних заходів і мінімальних показників якості, встановлених відповідними технічними регламентами;
5) перевіряти ветеринарно-санітарний стан виробничих приміщень та умов зберігання репродуктивного матеріалу;
6) перевіряти дотримання ветеринарно-санітарних заходів на потужностях (об`єктах), які використовуються для утримання тварин, виробництва та обігу неїстівних продуктів тваринного походження, ветеринарних препаратів, субстанцій, репродуктивного матеріалу, засобів догляду за тваринами;
7) вносити пропозиції щодо призупинення, поновлення або анулювання (скасування) експлуатаційних дозволів;
8) здійснювати інспектування та в разі необхідності видавати розпорядження або приписи щодо дезінфекції транспортних засобів, які переміщувалися через карантинні зони хвороб, що підлягають повідомленню;
9) здійснювати стандартний прикордонний ветеринарно-санітарний контроль за об`єктами державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, що перевозяться транзитом;
10) здійснювати стандартний прикордонний ветеринарно-санітарний контроль, а за необхідності - вибірковий або розширений контроль за об`єктами державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, що імпортуються або експортуються;
11) видавати міжнародні ветеринарні сертифікати на товари, що експортуються.
2. Державні ветеринарні інспектори та офіційні ветеринарні лікарі, які здійснюють державний ветеринарно-санітарний контроль, зобов`язані:
1) додержуватися вимог законів і нормативно-правових актів з питань ветеринарної медицини та охорони праці;
2) негайно повідомляти керівників відповідних державних органів ветеринарної медицини про виявлені порушення ветеринарно-санітарних заходів, встановлених законодавством.
Відповідно до розділу загальних вимог «Правил передзабійного ветеринарного огляду тварин і ветеринарно-санітарної експертизи м`яса та м`ясних продуктів», затверджених Наказом №28 07.06.2002 Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України визначено наступне:
3.1. Усі види забійних тварин і птиці перед забоєм підлягають ветеринарному огляду з вибірковою чи поголовною термометрією (на розсуд спеціаліста ветеринарної медицини), а м`ясо та інші продукти забою - ветеринарно-санітарній експертизі, в ході якої повинні бути визначені якість та безпека продукції тваринного походження, що призначена для харчування людей, годівлі тварин і подальшої переробки.
Реалізація і використання м`яса та інших продуктів забою тварин (птиці), що не пройшли ветеринарно-санітарної експертизи та отриманих від тварин, що не піддані передзабійному огляду в установленому порядку, забороняється.
3.2. Передзабійний ветеринарний огляд тварин (птиці) і ветеринарно-санітарну експертизу м`яса та м`ясопродуктів здійснюють спеціалісти державних установ ветеринарної медицини, а також спеціалісти підрозділів ветеринарної медицини міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів тощо, які пройшли спеціальну підготовку та атестовані у встановленому порядку.
3.3. Після здійснення ветеринарно-санітарної експертизи м`яса та м`ясопродуктів спеціалісти ветеринарної медицини проводять клеймування, а також видають відповідні ветеринарні документи (ветеринарне свідоцтво, ветеринарна довідка) щодо подальшого їх використання.
3.4. Спеціалісти ветеринарної медицини відповідають за достовірність результатів проведеної ветеринарно-санітарної експертизи м`яса та м`ясопродуктів відповідно до чинного законодавства.
Крім того, відповідно до наказу №1631-ОД від 11.0672020 Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області «Про внесення змін до переліку державних інспекторів ветеринарної медицини, яким надано право нанесення позначок придатності та ветеринарних штампів, затвердженого наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини в Полтавській області від 22.10.2010 №104» за ОСОБА_5 закріплено: ФОП ОСОБА_7 та ТМ «Полтавська м`ясна компанія».
Інструкцією із застосування позначки придатності та ветеринарних штампів затвердженою Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 02.02.2010 № 46 (далі Інструкція) визначено наступне: «ветеринарні штампи - штампи, що застосовуються для позначення необроблених харчових продуктів тваринного походження, що визнані за наслідками державної ветеринарно-санітарної експертизи непридатними для споживання людиною та потребують відповідної обробки (знешкодження, утилізації);
позначка придатності - позначка, яка застосовується для підтвердження придатності необроблених харчових продуктів тваринного походження для споживання людиною.
Пунктом 2.6. Інструкції Позначка придатності підтверджує, що державна ветеринарно-санітарна експертиза необроблених харчових продуктів тваринного походження (м`яса та субпродуктів) проведена й продукти придатні для споживання людиною без обмежень».
Таким чином, з урахуванням усіх вищеперелічених норм законодавства, ОСОБА_5 був та є працівником державної установи та обіймає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарський функцій, тобто відповідно до примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Досудовим розслідуванням встановлено, що Центральною базою зберігання та постачання Державної прикордонної служби України (далі ЦБЗП ДПСУ) (код за , адреса: Україна, 09610, Київська обл., Рокитнянський р-н, село Савинці) 11.12.2020 в електронній системі публічних закупівель Prozorro оголошено тендер на закупівлю печінки яловичої замороженої.
За результатами проведення тендерних процедур визначено переможця та в подальшому, 20.01.2021 між ЦБЗП ДПСУ в особі командира ОСОБА_8 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (код за ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), за адресою: Київська область, Рокитнянський район, село Савинці, укладено договір № 43-21 від 20.01.2021 предметом якого є передача від ФОП ОСОБА_10 у власність ЦБЗП ДПСУ печінки яловичої замороженої (код 15110000-2) в кількості 16 550 кг. на загальну вартість 635 520 гривень.
На виконання вимог договору, укладеного між ЦБЗП ДПСУ та ФОП ОСОБА_10 , остання повинна була здійснити поставки печінки яловичої замороженої у відповідності до специфікації до Договору від 20.01.2021 №43-21 до наступних місць поставок: військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 750 кг, військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 2300 кг, військова частина НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 2800 кг, військова частина НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 900 кг., військова частина НОМЕР_6 , АДРЕСА_7 1200 кг., військова частина НОМЕР_7 , АДРЕСА_7 2900 кг., військова частина НОМЕР_8 , АДРЕСА_6 2100 кг., військова частина НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 450 кг., військова частина НОМЕР_10 , АДРЕСА_3 300 кг., військова частина НОМЕР_11 , АДРЕСА_3 1200 кг., військова частина НОМЕР_12 , АДРЕСА_7 900 кг., військова частина НОМЕР_13 , АДРЕСА_4 750 кг.
В подальшому, на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.04.2021 №700/1224 з проханням проведення заходу державного контролю з метою встановлення походження харчового продукту (печінки яловичої, замороженої), який надійшов на забезпечення до Військової частини НОМЕР_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від постачальника ФОП ОСОБА_10 , виробником якої, є ФОП ОСОБА_7 (ЄДРПОУ: НОМЕР_14 , адреса: АДРЕСА_8 ).
За результатами звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 розпочато ряд перевірок, зокрема, відповідно до Акту від 23 квітня 2021 року №830, складеного ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області встановлено: «За результатами здійсненого Заходу встановлено, що 15.04.2021 року на потужність ВІЙСКОВОЇ ЧАСТИНИ 2197 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 Одеського надійшов харчовий продукт (печінка яловича), відповідно до видаткової накладної № МВ-0013049 від 13.04.2021 року, в кількості 300 кг. Проаналізувавши декларацію виробника (ФОП ОСОБА_7 ) № 2643 встановлено, що дата виготовлення харчового продукту вказано 01.04.2021 року у кількості 40000 кг, що ймовірно не відповідає дійсності. При огляді блоків зазначеної продукції, у кількості 300 кг (21 короб) встановлено, що продукція надходить в герметичний поліетиленовій упаковці у картонних ящиках. На всіх поліетиленових упаковках виявлено механічні пошкодження у вигляді кутових розрізів довжиною приблизно 10 та 15 см.
3 аналізу етикетки ( присутня на ящиках) та супровідних документів виявлено невідповідності Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» від О6 грудня 2018 року N 2639-УШ.
Зважаючи на вищезазначене, рекомендую звернутися до виробника, постачальника даної продукції, до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області підконтрольними об`єктами якого являються ФОП ОСОБА_10 , м. Полтава, та ФОП ОСОБА_7 , м. Полтава та до правоохоронних органів з метою з`ясування зазначених фактів…»
Встановлено, що печінка яловича заморожена, яка була поставлена у відповідності до специфікації до договору від 20.01.2021 року №43-21 має декларацію про нібито виробника (посвідчення про якість) № 2643 - ФОП ОСОБА_7 , в якій наявна позначка придатності (печатка) з наступним написом «UA 16-26-22 ДЕРЖВЕТНАГЛЯД), що свідчить про затвердження даної декларації виробника державним інспектором ветеринарної медицини ОСОБА_5 .
Так, не пізніше 01.04.2021, ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення усіх вищевказаних норм законодавства, достовірно будучи обізнаним, що ФОП ОСОБА_7 не є виробником харчового продукту (печінка яловича) масою 40000 кг згідно декларації виробника № 2643, яка нібито виготовлена 01.04.2021 та відповідає ГСТУ 46.019-2002, поставив позначку придатності з номером «16-26-22» на декларації виробника (посвідчення про якість) ФОП ОСОБА_7 №2643, відповідно засвідчив недостовірні відомості в офіційному документі.
Таким чином, гр. ОСОБА_5 , вчинив незаконні дії в порушення вимог ЗУ «Про ветеринарну медицину», «Правил передзабійного ветеринарного огляду тварин і ветеринарно-санітарної експертизи м`яса та м`ясних продуктів», затверджених Наказом №28 07.06.2002 Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України, Інструкції із застосування позначки придатності та ветеринарних штампів затвердженої Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 02.02.2010 № 46, а саме будучи службовою особою вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, проставивши присвоєну йому позначку придатності з номером «16-26-22» на декларації виробника (посвідчення про якість) ФОП ОСОБА_7 №2643, не провівши у тому числі передзабійний ветеринарний огляд тварин перед забоєм.
20.10.2021 року за погодженням з прокурором повідомлено про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лубни, Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 - про те, що він підозрюється у внесенні службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:
- договір № 43-21 від 20.01.2021;
- лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.04.2021 № 700/1224;
- декларація виробника (посвідчення про якість) № 2643 - ФОП ОСОБА_7
- допит свідка ОСОБА_11 ;
- допит свідка ОСОБА_12 ;
- допит свідка ОСОБА_13 ;
- допит свідка ОСОБА_14 ;
- допит свідка ОСОБА_15 ;
- допит свідка ОСОБА_16 ;
- допит свідка ОСОБА_17 ;
- допит свідка ОСОБА_18 ;
- допит свідка ОСОБА_19 ;
- допит свідка ОСОБА_20 ;
- допит свідка ОСОБА_21 ;
- допит свідка ОСОБА_22 ;
- допит свідка ОСОБА_23 ;
- допит свідка ОСОБА_16 ;
- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
У органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 366 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до нетяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Відносно ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді застави, оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, та які вказують на те, що підозрюваний буде:
- переховуватиметься від органів досудового розслідування та/або суду;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
Виклад обставин, на підставі яких слідчий і прокурор дійшли висновку про наявність ризиків:
На той факт, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду вказує те, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру та вона повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а санкція статті кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, тобто усвідомлюючи невідворотність покарання, яке пов`язане із обмеженням волі за вчинення вказаного кримінального правопорушення підозрюваний може переховуватися значний термін від правоохоронних органів та суду.
На той факт, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вказує те, що він підозрюється у вчиненні злочину, внаслідок якого було здійснено поставку неякісного харчового продукту, який був поставлений за рахунок бюджетних коштів і усвідомлюючи це підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають значення для досудового розслідування.
Більш м`які запобіжні заходи застосовані до підозрюваного ОСОБА_5 призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на розслідування кримінального провадження.
Орган досудового слідства вважає наявність цих ризиків обґрунтованими, через те, що матеріали кримінального провадження містять достатні дані, які вказують на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.»

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити, вказуючи, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, що підтверджується зібраними у провадженні доказами.

Захисник підозрюваного, як і він сам, заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, наприклад у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому сторона захисту вказувала на необґрунтованість підозри, наявність у ОСОБА_5 постійного місця роботи проживання, непомірність суми застави, про застосування якої ставить питання сторона обвинувачення, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_5 має інвалідність у зв`язку з чим несе збільшені витрати.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 20.10.2021 відповідає вимогам ст. 277 КПК України, за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Суд ураховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням слідчий вказав на наявність у даному випадку ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України

В обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання з метою уникнення якого підозрюваний може переховуватись.

Між тим, указану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, оскільки така обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, про що, зокрема, зазначалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України»). Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, оскільки суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), то погоджується з існуванням підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу.

На підтвердження існування відповідного ризику слідчий суддя враховує як такі, що заслуговують на увагу доводи сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають значення для досудового розслідування.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 не з`явився у судове засідання первинно призначене для розгляду клопотання, що є предметом розгляду, на 04.11.2021, що має ознаки порушення п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У клопотанні, що є предметом розгляду, ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У судовому засіданні встановлено, що наразі існують докази, які можуть свідчити про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких.

На думку суду, наведені прокурором обставини та докази на їх підтвердження свідчать про доведеність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбаченої п. 2, тобто існування ризиків.

Але як клопотання, так і пояснення прокурора надані в судовому засіданні не містять конкретних доводів та обґрунтованого мотивування щодо необхідності застосування до підозрюваного застави у максимальному розмірі, передбаченому для особи, підозрюваної у вчиненні нетяжкого злочину.

При цьому, на думку слідчого судді, враховуючи наведені як стороною обвинувачення, так і стороною захисту обставини та дані про особу підозрюваного, застава у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема при орієнтовній заробітній платі на місяць у розмірі 5 000,00 грн та за наявності інвалідності, є для ОСОБА_5 завідомо непомірною.

Проаналізувавши все зазначене в сукупності, на переконання слідчого судді, в даному випадку запобіжний захід у вигляді застави у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та водночас не буде завідомо непомірною для нього.

Проаналізувавши матеріали клопотання та дані про особу підозрюваного слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді у розмірі застави у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є найбільш доцільним, оскільки альтернативні запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможуть запобігти зазначеному ризику.

За змістом ч.ч. 3, 6, 8 ст. 182 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Отже, з урахуванням зазначених ризиків у кримінальному провадженні, обставин кримінального правопорушення та даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя вважає, що на даний час для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, є достатнім застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.12.2021, включно, наступних обов`язків: передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 184, 186, 194, 196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні № 0000015 від 15.02.2021 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 22 700 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень).

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Банк отримувача коштів: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача (МФО): 820172; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26268059; Рахунок отримувача: UA1012089; призначення платежу: «застава за … (П.І.Б.), … (дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно з ухвалою …(назва суду)… від … (дата ухвали)… по справі №…, кримінальне провадження №….», та надати документ, що це підтверджує, до Солом`янського районного суду міста Києва.

Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.12.2021, включно, наступні обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що підозрюваний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1