Справа № 635/436/22
Провадження № 1-і/545/27/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 від 15.11.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області.

24.05.2022 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000173 від 15.11.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні прохав продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_5 інкримінується вчинення нетяжкого злочину, за який за законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, не працює, не проживає за місцем реєстрації, не має неповнолітніх дітей та утриманців, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим, без застосування запобіжного заходу до нього, ОСОБА_5 може покинути територію Харківської області та переховуватись від суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Враховуючи характер та обставини правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, який не працює, а відповідно і не має джерел для забезпечення нормальної життєдіяльності, раніше був засудженим за вчинення тяжких корисливих злочинів, він знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого правопорушення, що у сукупності вказує системність його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпеку його особи, тому ОСОБА_5 може, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності, вчинити новий злочин, що підтверджує існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень.

Зазначене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином прокурор вважає, що на теперішній час продовжують існувати ризики які передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховування від органів досудового розслідування та суду, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання не доставлений відеоконференцзв`язок з ним не представилось за можливе провести оскільки останній перебуває в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від адміністрації якої надійшло офіційне повідомлення про відсутність будь-якої технічної можливості як провести відеоконференцзв`язок так і іншими технічним чином забезпечити участь обвинуваченого у судовому засіданні. До суду також адміністрацією слідчого ізолятора надано розписку обвинуваченого ОСОБА_5 про вручення йому копії клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , призначений згідно ухвали суду, адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо продовження застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вказав, що прокурором не доведено належними доказами наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого, а тому прохав змінити обраний запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

В провадженні судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_6 перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2022 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, передано судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_6 для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_6 01.12.2021 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також, 27.01.2022 у підготовчому судовому засіданні стосовно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зі строком до 27.03.2022, який в подальшому продовжений в порядку ст. 615 КПК України в умовах воєнного часу до 27.05.2022.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, не працює, не проживає за місцем реєстрації, не має неповнолітніх дітей та утриманців, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим, без застосування запобіжного заходу до нього, ОСОБА_5 може покинути територію Харківської області та переховуватись від суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. В даному випадку існує ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду.

Зважаючи на те, що суд досліджує докази безпосередньо і судовий розгляд у провадженні ще не розпочатий, потерпіла та свідки ще не допитані судом, а ОСОБА_5 , обізнаний про місце мешкання потерпілої та свідків, особисто з ними знайомий, то з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілого та свідків, які викривають його у вчиненні правопорушення. В даному випадку існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи характер та обставини правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, який не працює, а відповідно і не має джерел для забезпечення нормальної життєдіяльності, раніше був засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів, він знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого правопорушення, що у сукупності вказує системність його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпеку його особи, тому ОСОБА_5 може, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності, вчинити новий злочин, що підтверджує існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відтак, ризики, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, не зникли та не зменшилися, і, зважаючи на вищевикладені факти, виправдовують його тримання під вартою.

Також, обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з відсутністю законних джерел заробітку та нестійких соціальних зв`язків. Зазначене свідчить, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому інших об`єктивних даних щодо спростування наданої характеристики особи обвинуваченого суду не представлено.

Отже, враховуючи вище викладене, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором обставин, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Такі висновки суду ґрунтуються на наданих доказах, які свідчать про вчинення обвинуваченим злочину, що само по собі може спровокувати спробу обвинуваченим переховуватись від суду, дані про особу обвинуваченого, що підтверджує високий ризик вчинення нового злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Одночасно, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Враховуючи встановлені обставини і ризики, суд вважає, що вони в даний час свідчать про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких видів запобіжного заходу, що передбачені ч.1 ст.176 КПК України, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, а тому строк тримання під вартою слід продовжити на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 331 КПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 від 15.11.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб, а саме з 25 травня 2022 року до 23 липня 2022 року включно.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1