ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/300/21

Провадження № 11-кп/4820/168/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 28.12.2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2021 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання 8 (вісім) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.
Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 28 грудня 2020 року, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 грудня 2020 року по 07 жовтня 2021 року, включно, з розрахунку день за день.
Скасовано арешти майна, накладені ухвалами слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/2431/20 від 30 грудня 2020 року.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду, ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 23 грудня 2017 року до 28 листопада 2020 року. Вказаний шлюб був розірваний за ініціативою ОСОБА_6 . 27 грудня 2020 року ОСОБА_6 залишив місце спільного проживання з ОСОБА_8 у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області та переїхав до іншого населеного пункту до іншої жінки. Протягом 27 та 28 грудня 2020 року ОСОБА_6 неодноразово телефонував ОСОБА_8 , наполегливо пропонував зустрітись, поговорити, помиритись та відновити стосунки, однак потерпіла йому відмовила.
28 грудня 2020 року ОСОБА_6 приїхав у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області, прийшов до місця спільного проживання з ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 , та виявив, що ОСОБА_8 немає вдома, додзвонитись до неї він не зміг, тоді з ревнощів вирішив умисно позбавити життя потерпілу ОСОБА_8 .
З цією метою ОСОБА_6 взяв з літньої кухні будинковолодіння АДРЕСА_1 кухонний ніж, який, в подальшому, планував використати як знаряддя вчинення злочину, та направився у центральну частину с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області, щоб знайти ОСОБА_8 та реалізувати свій намір позбавити її життя.
У центральній частині вказаного села, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими почав розпивати алкогольні напої поблизу магазину «Горинь». В подальшому, ОСОБА_6 з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перемістились до приміщення зупинки громадського транспорту, розташованого на перехресті вулиць Центральна та Миру, де продовжили розпивати алкогольні напої. За час розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_6 неоднорзово телефонував ОСОБА_8 , у тому числі, з мобільних телефонів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вимагаючи зустрітись з ним біля зазначеної зупинки громадського транспорту.
Через неодноразові наполегливі вимоги колишнього чоловіка ОСОБА_8 погодилась з ним зустрітись та близько 18 години вийшла з господарства ОСОБА_12 , розташованого у АДРЕСА_1 , де перебувала на прохання ОСОБА_12 , з яким розпочала стосунки, допомагаючи по господарству.
ОСОБА_6 , знаходячись на зазначеній зупинці громадського транспорту, помітив, що ОСОБА_8 вийшла з господарства ОСОБА_12 , від чого почуття ревнощів у обвинуваченого посилилось.
Коли ОСОБА_8 наблизилась до вказаної зупинки громадського транспорту, на відстань приблизно 10 метрів, ОСОБА_6 швидко пішов їй назустріч, на ходу дістаючи правою рукою з задньої кишені штанів, заздалегідь підготовленого кухонного ножа. Підійшовши до потерпілої, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілої, схопив лівою рукою її ліву руку, чим унеможливив спробу втечі, та лезом ножа, якого тримав правою рукою, наніс ОСОБА_8 два удари в області спини і один удар в праву частину грудей.
Внаслідок нанесених ОСОБА_6 ударів ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох ран на задній поверхні нижньої третини грудної клітки зліва, рани на поверхні правої молочної залози, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Відчувши удари ножем, ОСОБА_8 почала чинити активний фізичний опір та намагалась втекти, однак обвинувачений тримав її за руку, чим обмежив можливість вільно пересуватись. З метою власного порятунку потерпіла почала кликати на допомогу. У свою чергу ОСОБА_10 , помітивши вказані події, звернулась до ОСОБА_9 з проханням захистити ОСОБА_8 . ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_6 , застосував до нього фізичну силу, яка полягала в ударі плечем з подальшим поштовхом, від чого обвинувачений втратив рівновагу, відпустив руку потерпілої та впав на землю, випустивши з рук ножа. Це дало змогу ОСОБА_8 вивільнитись та втекти з місця події до господарства ОСОБА_12 .
Таким чином, саме через активний фізичний опір ОСОБА_8 та втручання із застосуванням фізичної сили ОСОБА_9 , ОСОБА_6 не довів до завершення свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_8 з причин, що не залежали від його волі.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду обвинувачений ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає вирок місцевого суду безпідставним та незаконним, а висновки суду викладені у ньому, не відповідають фактичним обставина кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Крім того, судом не взято до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновки та не зазначено підстави чому такі докази були відхилені всупереч вимогам ст.ст. 84,85,91,92 КПК України. Зазначає, що 28.12.2020 року приїхав у с.Михнів Шепетівського району до місця спільного проживання з ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , та виявив, що ОСОБА_8 немає вдома, додзвонитися до неї не зміг та вирішив піти на річку, щоб полагодити човна, з цією метою взяв з літньої кухні ніж, який в подальшому планував використати в цілях ремонту човна. По дорозі до річки, в центрі села, зустрів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , з якими вирішив випити пива в магазині «Горинь», потім пішли на зупинку громадського транспорту, розташовану на перехресті вул. Центральна та Миру, де продовжили розпивати алкогольні напої. За час перебування на зупинці він неодноразово телефонував своїй дружині, щоб зустрітись з нею та поговорити. Через деякий час помітив, що хтось вийшов з господарства ОСОБА_12 , на відстані 10 метрів впізнав свою дружину ОСОБА_8 та пішов їй на зустріч. Підійшовши до дружини помітив, що вона одягнута в жилетку, в якій на передодні подій він бачив у ОСОБА_12 . На запитання де вона її взяла, остання, відповідала, що це її нового чоловіка. Почувши ці слова він схопив лівою рукою її ліву ріку та лезом ножа, якого на той час дістав, щоб розрізати жилетку, протягнувши, в кількох місцях, по жилетці. Не думав, що задіне її тіло, мав намір лише порізати жилетку в якій вона була одягнена. Переконує, що не мав наміру завдавати ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки після розлучення піклувався про свою дружину, допомагав з лікуванням. В ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 повідомила, що за час спільного проживання він жодного разу її не образив, ніколи не застосовував фізичного насильства, в день події розмовляв з нею спокійно без жодних погроз. Вказує, що жоден із свідків не могли чути їхнього конфлікту з потерпілою та розмови з приводу жилетки, через яку виник конфлікт. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги того, що з початку досудового розслідування він казав, що ніж взяв для ремонту свого човна. Вважає, що місцевий суд не з`ясував всі обставини даного кримінального провадження.
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження, на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України, за відсутності в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не проявляв агресії до потерпілої ОСОБА_8 , як під час шлюбу так і після розлучення, а навпаки допомагав їй. Дії, які вчинив ОСОБА_6 , по нанесенню тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 носили спонтанний характер, вчинені в присутності інших людей, до моменту, коли ОСОБА_9 підбіг на крик потерпілої про допомогу та збив ОСОБА_6 з ніг, він мав можливість нанести ножем з довжиною леза 17 сантиметрів, не тільки три сліпих удари, а значно більшу кількість ударів у життєво важливі частини тіла, як і можливість наздогнати потерпілу після того, як він опинився на землі. Згідно з вироком мотивом злочину виступили ревнощі обвинуваченого, разом з тим мета завдати смерть не обґрунтовується дослідженими в судовому засідання доказами. Сторона захисту уважає, що відповідно до фактичних обставин, які підтверджуються обвинуваченим, потерпілою та свідками, ОСОБА_6 мав можливість довести свій намір до завершення.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить перекваліфікувати його дії з ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України на ст. 125 КК України, оскільки не мав наміру позбавляти життя потерпілої, щиро кається у вчиненому, частково визнає вину. Пояснює, що ножа взяв для ремонту свого дерев`яного човна, а прокурором в судовому засіданні не доведено факту спланованого замаху на потерпілу, оскільки, на той час він не знав у якій стороні знаходиться ОСОБА_8 , що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Звертає увагу, що, під час допиту, потерпіла ОСОБА_8 запевняла в тому, що позбавляти її життя він наміру не мав, претензій до нього немає, що підтверджується відповідною її розпискою в матеріалах кримінального провадження.
Вказану позицію обвинуваченого, в апеляційному суді, підтримав і захисник ОСОБА_7 , та просив перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданих з доповненнями апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, потерпілу, яка пояснила, що претензій до ОСОБА_6 немає, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_6 , у вчиненні цього злочину, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами.
Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.
Так, суд першої інстанції дав належну правову оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненні закінченого замаху на вбивство ОСОБА_8 не визнав, однак визнав, що наніс потерпілій тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Показав, що умислу на вбивство потерпілої не мав, навпаки, після розірвання шлюбу піклувався про ОСОБА_8 , коли вона захворіла, викликав їй карету «швидкої допомоги», допомагав з лікуванням. ОСОБА_6 вказав, що 27 грудня 2020 року він забрав свої речі з місця спільного проживання з ОСОБА_8 та перевіз їх у с. Весняне Шепетівського (колишнього Білогірського) району до іншої жінки, з якою у нього розпочались стосунки. Не заперечував, що неодноразово телефонував потерпілій протягом 27 та 28 грудня 2020 року. 28 грудня 2020 року ОСОБА_6 приїхав у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району та прийшов до місця спільного проживання з ОСОБА_8 , оскільки там у нього ще залишився інструмент та інші речі, а також він хотів поговорити з потерпілою, і помиритись, так як у нього залишились до неї почуття. ОСОБА_8 вдома не було, тоді він зайшов у приміщення літньої кухні, взяв ніж і пішов на берег річки ремонтувати належного йому човна. Потім він зателефонував ОСОБА_9 та пішов у центр села Михнів, де зустрівся з ним, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Вони спілкувались приблизно дві години. За цей час він випив пляшку пива. В подальшому, всі перейшли на автобусну зупинку с. Михнів. За цей час він неодноразово телефонував ОСОБА_8 з телефонів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , просив зустрітись для розмови. Потерпіла погодилась. Коли ОСОБА_8 підходила до зупинки, то він вийшов назустріч. Побачивши, що потерпіла йшла з господарства ОСОБА_12 та байдужий вираз її обличчя, він перестав контролювати себе, а коли прийшов до тями, то побачив, що лежить на землі, а поруч лежить ніж. Зазначив, що не пам`ятає, що відбулось. Злякавшись, що він міг вчинити щось погане, взяв ніж і викинув його, після чого пішов від автобусної зупинки, а потім поїхав у с. Весняне за місцем свого проживання. Про місце свого перебування він добровільно повідомив працівника поліції, який зателефонував до нього.
Не зважаючи на невизнання вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 злочину, його винуватість доводиться дослідженими судом доказами.
Так, за показаннями потерпілої ОСОБА_8 , вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який був розірваний з ініціативи, останнього, оскільки він знайшов іншу жінку. У них були добрі стосунки за час спільного проживання. За два дні до події ОСОБА_6 забрав свої речі та виїхав з місця їх спільного проживання у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району. Протягом цих двох днів ОСОБА_6 постійно телефонував їй, пропонував зустрітись, поговорити, поновити стосунки, однак вона відмовила. Вказує, що 28 грудня 2020 року вона знаходилась у господарстві ОСОБА_12 , з яким у неї були стосунки, що тривають до цього часу, та на його прохання допомагала по господарству його матері. Зважаючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_6 , ввечері, вирішила вийти до нього для розмови. Приблизно о 18 годині вийшла з господарства ОСОБА_12 та направилась до автобусної зупинки с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області. Була одягнута у футболку, кофту та зимову жилетку. ОСОБА_6 перебував на зупинці і вийшов назустріч. На зупинці, у цей час, перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_6 підходив, помітила щось у нього у руках, однак не змогла роздивитись, що це. Зустрівшись, ОСОБА_6 схопив потерпілу за руку і став наносити удари. Відчувши перший удар у спину намагалась втекти, однак ОСОБА_6 тримав її. Тоді вона стала кликати на допомогу. Наступних ударів вже не відчувала. У цей час до них підбіг ОСОБА_9 і збив з ніг ОСОБА_6 , а вона вирвалась і втекла у господарство ОСОБА_12 . Їй нанесено три ножові поранення: два у спину і одне у груди. ОСОБА_12 та його мати почали надавати їй першу допомогу, викликали карету «швидкої допомоги», завезли до лікарні, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 28 по 31 грудня 2020 року, а потім ще місяць лікувалась вдома та продовжує лікуватись, оскільки її як фізичний, так і психологічний стан періодично погіршується, зокрема, це пов`язано із стресом, який вона відчуває кожен раз у судовому засіданні, коли досліджуються події того дня. Посилається на те, що не очікувала від ОСОБА_6 таких дій і не думала, що він може її вбити. Підтвердила, що ОСОБА_6 телефонував їй, просив вибачення, жалкував про те, що сталось, обіцяв надавати кошти на лікування. Крім того, їй від імені обвинуваченого передавались кошти на лікування: 31 грудня 2020 року 1000 грн., 16 січня 2021 року 2000 грн. Про отримання цих коштів вона писала розписки.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 , 28 грудня 2020 року вона перебувала у компанії з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , останній, постійно телефонував ОСОБА_8 , однак вона йому не відповідала. Тоді ОСОБА_6 став телефонувати потерпілій з телефону свідків і наполегливо пропонувати зустрітись з ним, при цьому розмовляв спокійно. Врешті ОСОБА_8 погодилась вийти до ОСОБА_6 , у цей час вона, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перебували у приміщенні автобусної зупинки с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області. Коли ОСОБА_8 стала підходити, ОСОБА_6 дістав ззаду, з-під одежі, ножа і пішов на зустріч потерпілій. Місце, де розташована автобусна зупинка, освітлювалось, відтак вона побачила дії обвинуваченого і відблиск від ножа. Коли ОСОБА_6 підійшов до потерпілої, то схопив її за руку. Це було за метрів 10-15 від зупинки. Що саме робив ОСОБА_6 , зокрема, чи наносив удари, вона не бачила, але почула, що ОСОБА_8 стала кликати на допомогу, і попросила ОСОБА_9 допомогти потерпілій. ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_6 і збив його з ніг. Обвинувачений відпустив ОСОБА_8 і вона втекла. Коли ОСОБА_6 підвівся, то викинув ножа у бік меморіала пам`яті. Про те, що ОСОБА_6 наніс потерпілій рани ножем вона дізналась пізніше.
Показання свідка ОСОБА_10 щодо обставин вчиненого обвинуваченим замаху на вбивство ОСОБА_8 повністю узгоджуються із показаннями, наданими нею під час проведення слідчого експерименту, в ході якого вона продемонструвала присутнім свої дії, дії потерпілої та дії обвинуваченого, вчинені ними 28 грудня 2020 року, неподалік автобусної зупинки у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 30 грудня 2020 року та доданим до нього відеозаписом.
З показань свідка ОСОБА_9 слідує, що 28 грудня 2020 року у центрі с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району він зустрівся з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 вживали алкогольні напої у приміщенні автобусної зупинки приблизно о 18-19 год. ОСОБА_6 був похмурий, постійно кудись телефонував. Коли прийшла потерпіла, ОСОБА_6 вийшов їй назустріч, вони зустрілись приблизно за метрів десять від зупинки, стояли обличчям одне до одного. Що саме зробив ОСОБА_6 , він не бачив, але приблизно за хвилину ОСОБА_8 почала кликати на допомогу і ОСОБА_10 стала просити допомоги потерпілій. У нього, на той час, була підвернута нога, але він як міг скоріше побіг до обвинуваченого і потерпілої. Підбігши до них, побачив, що ОСОБА_8 була обернута, щоб втікати, а ОСОБА_6 її тримав. Тоді він різко штовхнув ОСОБА_6 , від чого той втратив рівновагу, відпустив потерпілу і впав. ОСОБА_8 стала швидко втікати у той же бік, звідки прийшла. Коли ОСОБА_6 підвівся, у нього в руках був ніж. Він відразу ж, обвинуваченому викинути ножа, що той зробив. Те місце було освітлене і він бачив ніж, який разом з руків`ям був приблизно 35 см. Зазначив, що ніколи не чув, щоб ОСОБА_6 раніше застосовував фізичне насильство до потерпілої.
Показання свідка ОСОБА_9 щодо обставин вчиненого обвинуваченим замаху на вбивство ОСОБА_8 повністю узгоджуються із показанями, наданими ним під час проведення слідчого експерименту, в ході якого він продемонстрував присутнім свої дії, дії потерпілої та дії обвинуваченого, вчинені ними 28 грудня 2020 року, неподалік автобусної зупинки у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 30 грудня 2020 року та доданим до нього відеозаписом.
Свідок ОСОБА_12 , підтвердив, що, в даний час, він проживає однією сім`єю з ОСОБА_8 . За декілька днів до цієї події ОСОБА_6 зателефонував до нього із звинуваченнями та образами через стосунки із ОСОБА_8 , хоча сам, на той час, вже мав стосунки з іншою жінкою. Про цей випадок він потерпілій не розповідав. 28 чи 29 грудня 2020 року вдень, він зателефонував ОСОБА_8 та попросив допомогти його матері по господарству. Потерпіла погодилась, прийшла та допомагала. Через деякий час ОСОБА_8 повідомила, що їй постійно телефонує ОСОБА_6 і вимагає зустрітись, запитувала поради, але все таки вирішила зустрітись з ОСОБА_6 , вдягнулась та пішла. Приблизно через п`ять хвилин ОСОБА_8 повернулась, зігнулась від болю, а коли він з матір`ю почали допомагати їй роздягнутись, то побачив на її спині плями крові і дві різані рани нижче лівої лопатки. ОСОБА_8 була налякана, її трясло, при цьому вона повідомила, що її підрізав ОСОБА_6 . З метою збереження життя та здоров`я потерпілої, невідкладно, була викликана карета «швидкої допомоги».
Показання потерпілої та свідка ОСОБА_12 підтверджуються показаннями допитаної, в ході судового розгляду, в якості свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що у її сина з ОСОБА_8 почалися стосунки і син повідомив, що вони будуть жити однією сім`єю. Того дня, вона з потерпілою спільно виконували роботи по господарству. У ОСОБА_8 постійно дзвонив мобільний телефон їй весь час телефонував ОСОБА_6 та наполегливо пропонував зустрітись, потерпіла була напружена. Зважаючи на це, вона порадила ОСОБА_8 не зустрічатись з колишнім чоловіком. Через деякий час виявила, що ОСОБА_8 відсутня у господарстві, однак приблизно за п`ять хвилин вона повернулась. ОСОБА_8 плакала, тряслася, згиналась від болю і повідомила, що її порізав ОСОБА_6 . В цей час, вона була вдягнута у футболку, кофту та грубу зимову жилетку. Вона з сином почали допомагати ОСОБА_8 , знімати жилетку, та виявили різані рани, які дуже кровили. Всього було три рани: дві на спині і одна на грудях. Після надання потерпілій першої допомоги, невідкладно була викликана карета «швидкої допомоги».
Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої визначені у висновку судово-медичного експерта № 20, згідно з яких виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворились від трьох травмуючих дій гострого колючо-ріжучого предмета (предметів), яким міг бути клинок ножа, могли виникнути у строк та за обставин, вказаних у постанові та обстежуваною, утворення даних тілесних ушкоджень внаслідок самоспричинення виключено.
Відповідно до дослідженої в судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого № 401/3599 ОСОБА_8 була госпіталізована 28 грудня 2020 року у хірургічне відділення КНП «Ізяславська ЦРЛ» о 21 год. 50 хв. з діагнозом: ножові поранення спини зліва, різані рани правої молочної залози.
Допитаний в ході судового розгляду, в якості свідка, ОСОБА_15 суду показав, що працює лікарем-травматологом у КНП «Ізяславська ЦРЛ». 28 грудня 2020 року він перебував на чергуванні, коли приблизно о 19 годині до хірургічного відділення була доставлена ОСОБА_8 у стані середньої важкості, з трьома різаними ранами: дві у ділянці попереку, одна у районі молочної залози. Рани мали рівні краї, ширину до 2 см, глибину до 8 см, рани були не проникаючі. Свідок зауважив, що рани на спині були розташовані у проекції нирки, а рана молочної залози у проекції легені. ОСОБА_8 скаржилась на біль і повідомляла, що рани нанесла відома їй особа. Потерпілій був проведений комплекс медичних процедур по встановленню, чи не являються рани проникаючими, по обробці ран та знеболенню.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 , 28 грудня 2020 року у центрі с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району, він зустрічався з ОСОБА_9 , його дівчиною та ОСОБА_6 , перебував у їх компанії хвилин 30-40. Свідок підтвердив факт вживання ОСОБА_6 алкогольних напоїв. Вказав, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння і був чимось схвильований. Самої події свідок не бачив, оскільки вже поїхав додому у інше село і о 18 годині 30 хвилин вже був вдома. Свідок вказав, що ножа, того дня, у ОСОБА_6 не бачив. ОСОБА_11 зазначив, що ніколи не чув, щоб ОСОБА_6 раніше застосовував фізичне насильство до потерпілої.
Об`єктивно винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується даними:
- висновку експерта токсиколога № 23 від 11-13 січня 2021 року, згідно яким під час судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_6 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю у кількості у крові 1,33 проміле. Зазначений висновок експерта відповідає вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України. При цьому у суду не було підстав для визнання такого доказу недопустимим або таким, при складенні якого, не враховано всі фактичні дані.
- протоколу огляду місця події з фототаблицями та планом-схемою від 28 грудня 2020 року, згідно з яким місцем події є перехрестя вулиць Центральна та Миру у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області, на краю якого прямо від виїзду з вул. Центральної знаходиться споруда зупинки громадського транспорту з написом у верхній фронтальній частині «Михнів». Під час огляду прилеглої до зупинки території, на території меморіального комплексу на землі виявлений ніж з металевим клинком з односторонньою заточкою загальною довжиною 29 см, довжина клинка 17 см, ширина у найбільшій частині 2, 5 см. Вказаний ніж був вилучений. 28 грудня 2020 року згідно протоколу огляду було оглянуто та вилучено з господарства АДРЕСА_1 одежу ОСОБА_8 із наявними порізами та плямами бурого кольору: спортивну кофту із написом «SPORT TECH» сірого кольору, футболку із написом «SCHLUMPFE» світло зеленого кольору.
- протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.12.2020 року, відповідно до якого, у нього було вилучено шкіряну куртку чорного кольору із маркуванням «SHENGAL» 54 розміру, штани камуфляжні без маркування 50 розміру, мобільний телефон «TECNO» модель «POP 3».
- постанови про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 29 грудня 2020 року, згідно з якою, кухонно-побутовий ніж, шкіряна куртка чорного кольору із маркуванням «SHENGAL» 54 розміру, штани камуфляжні без маркування 50 розміру, мобільний телефон «TECNO» модель «POP 3», спортивна кофта із написом «SPORT TECH» сірого кольору, футболка із написом «SCHLUMPFE» світло зеленого кольору визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженню та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції України в Хмельницькій області відповідно до квитанції № 734.
- ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/2431/20 від 30 грудня 2020 року відповідно до якої, на вказані речові докази накладений арешт.
- висновку судово-медичного експерта імунолога № 37 від 05 січня 2021 року, згідно з яким, кров потерпілої ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
- висновку судово-медичного експерта імунолога № 38 від 05 січня 2021 року, відповідно до якого, кров обвинуваченого ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
- висновку судово-медичного експерта імунолога № 41 від 20-25 січня 2021 року, згідно з яким, на штанах та куртці, вилучених у підозрюваного ОСОБА_6 , слідів крові не знайдено.
- висновку судово-медичного експерта імунолога № 39 від 18-25 січня 2021 року, яким підтверджується, що в частині плям на футболці знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої знайдений антиген А та антиген А з ізогемаглютиніном анти-В. Ця кров може походити від особи (осіб), у крові якої (яких) знаходяться ці антиген та ізогемаглютинін, у тому числі від потерпілої ОСОБА_8 та від підозрюваного ОСОБА_6
- висновку судово-медичного експерта імунолога № 40 від 18-25 січня 2021 року, згідно з яким, на кофті знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої знайдений антиген А та антиген А з ізогемаглютиніном анти-В. Ця кров може походити від особи (осіб), у крові якої (яких) знаходяться ці антиген та ізогемаглютинін, у тому числі від потерпілої ОСОБА_8 та від підозрюваного ОСОБА_6
- висновку судово-медичного експерта цитолога № 25 від 1-9 лютого 2021 року, відповідно до якого, при дослідженні на поверхні рукоятки ножа пото-жирових виділень, епітеліальних клітин з ядрами та слідів крові не знайдено; при дослідженні на поверхні клинка пото-жирових виділень, епітеліальних клітин з ядрами не виявлено, знайдено слабкі сліди крові, встановити видову належність якої не вдалось через дуже малу її кількість.
Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 82 ОСОБА_6 хронічно протікаючим психічним захворюванням не хворіє, не хворів таким і на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на теперішній час. ОСОБА_6 у період вчинення злочину у стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився; на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту, психологічного стресу та фрустрації не перебував, у стані патологічного сп`яніння не знаходився. ОСОБА_6 застосовування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує.
Зазначений висновок експерта відповідає вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, а тому місцевий суд обґрунтовано не знайшов підстав для визнання такого доказу недопустимим або таким, при складенні якого, не враховано всі фактичні дані.
При цьому, апеляційний суд вважає, що вищевказані докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду у їх більшості є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, які мали місце 28 грудня 2020 року у с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області на зупинці громадського транспорту розташованої на перехресті вулиць Центральна та Миру, за участі обвинуваченого і, зокрема потерпілої ОСОБА_8 та вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.
Водночас, апеляційний суд критично відноситься до показань сторони захисту в тій частині, що обвинувачений взяв ніж для того, щоб ремонтувати човна, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути відповідальності за вчинене.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази, в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто - у незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисному вбивстві), повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.
Доводи апелянтів про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, а не за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, з посиланням на те, що обвинувачений жодним чином не мав умислу позбавляти життя потерпілу, взяв ножа для ремонту свого дерев`яного човна, а прокурором в судовому засіданні не доведено факту спланованого замаху на потерпілу, колегія суддів відхиляє з огляду на наступні обставини.
Згідно з положеннями ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Виходячи із положень ч.1 ст.115 КК України об`єктивна сторона вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини, та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком. Умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечних характер свого діяння (дії або бездіяльність), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується у формі умислу - прямого або непрямого. Залежно від ступеня визначеності передбачення суб`єктом злочину наслідку у вигляді смерті іншої людини кожен з цих видів умислу може бути як конкретизованим (визначеним), так і неконкретизованим (невизначеним). Тобто за відповідною частиною ст. 115 КК має бути кваліфіковане протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо суб`єктивна сторона злочину характеризується усвідомленням суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності) і передбаченням його суспільно небезпечних наслідків, що відповідає інтелектуальній складовій відповідного виду умисної форми вини, як тоді, коли винна особа бажала, так і тоді, коли вона, хоча і не бажала, але свідомо припускала настання смерті іншій людині.
Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності) означає відображення у свідомості винної особи об`єкта вчинюваного кримінального правопорушення ( хоча б у загальних рисах), а також інших об`єктивних фактичних обставин кримінального правопорушення.
Згідно з усталеною практикою, замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Судом першої інстанції, в ході розгляду кримінального провадження, на підставі досліджених доказів, встановлено і, з цим повністю погоджується апеляційний суд, що умисел ОСОБА_6 був направлений на позбавлення життя ОСОБА_8 , про що свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, завчасне підшукання та підготовка ножа, яким були завдані удари потерпілій і якого обвинувачений ховав у власному одязі, оскільки жоден зі свідків, з якими, у той день, перебував ОСОБА_6 , цього ножа в обвинуваченого не бачили, а також те, що саме обвинувачений був ініціатором зустрічі з потерпілою, шляхом неодноразових наполегливих вмовлянь, а після здійснення ударів ножем в проекцію нирок та в область грудної клітки потерпілої, в проекцію легені, спроб врятувати їй життя не вжив, в тому числі не викликав карету «швидкої медичної допомоги», а залишив місце злочину та взагалі с. Михнів Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що характер дій обвинуваченого, його поведінка, яка передувала події та під час вчинення злочину, знаряддя злочину (ніж), який він взяв із собою, усвідомленням небезпечного характеру своїх дій (що підтверджується судово-психіатричною експертизою), а також його поведінка після вчинення злочину, потерпілій допомоги не надав, швидку допомогу не викликав, а покинув місце події, позбувшись перед цим ножа, свідчать про те, що ОСОБА_6 діяв із умислом на позбавлення життя потерпілої та вчинив для цього всі необхідні дії, які були для цього завідомо такими, що могли потягнути смерть потерпілої, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі (припинення сторонніми особами, своєчасне надання медичної допомоги).
Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, є правильною.
За таких обставин, посилання сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 125 КК України апеляційний суд розцінює як засіб для пом`якшення кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданих апеляційних скаргах та наведені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку шляхом перекваліфікації його дій, як про це просить сторона захисту, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.
Твердження апелянтів про те, що ніж обвинувачений ОСОБА_6 взяв для того, щоб ремонтувати човна, не знайшли підтвердження під час судового розгляду судом першої та апеляційної інстанцій.
Зважаючи на викладене, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст.15 ч.1ст. 115 КК України як вчинення умисних дій є правильною та підстав для зміни кваліфікації колегія суддів не вбачає.
В той же час, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про надмірну суворість призначеного покарання заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, та те, що кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом враховано, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав частково, у скоєному розкаюється, потерпілою та односельцями характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, після вчинення кримінального правопорушення надавав матеріальну допомогу на лікування потерпілої.
При цьому колегія суддів погоджується із доводами апелянтів щодо необхідності призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, виходячи з наступного.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанцій, не в повній мірі, врахував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, думку потерпілої ОСОБА_8 про те, що вона його вибачає та просить суворо не карати, претензій до нього немає, він надавав їй допомогу на лікування.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та позиції потерпілої, колегія суддів приходить до висновку про необхідність пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 призначеного судом покарання, в межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, а вимоги обвинуваченого та його захисника задоволення частково.
Відповідно до ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2021 року, в частині призначеного покарання, змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3