ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 185/3434/17
провадження № 51-5847км21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 07 жовтня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 24 червня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_6 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 10335 грн на відшкодування матеріальної та 25000 грн моральної шкоди, а також в доход держави 1231, 44 грн судових витрат.
Як визнав встановленим суд, 19 квітня 2016 року, близько 12:30 ОСОБА_6 перебував за кермом належного йому автомобіля «Chevrolet lacetti» д.р.н. НОМЕР_1 , який знаходився в нерухомому положенні передньою частиною до воріт будинку АДРЕСА_2 , а задньою частиною до головної дороги вул. Будинського. В цей час з подвір`я будинку вийшов ОСОБА_7 , який зупинився навпроти передньої частини автомобіля на відстані близько 1 метра до нього, ближче до лівої фари.
ОСОБА_6 , не маючи будь-яких перешкод для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, порушуючи вимоги п. 10.1 ПДР, почав рухатися вперед у напрямку воріт будинку та здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на ОСОБА_7 . Внаслідок ДТП потерпілому були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження механічна травма у вигляді закритого черезмищелкового перелому верхньої третини кісток лівої гомілки.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року апеляційні скарги прокурора та захисника залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначає, що у справі не зібрано доказів його вини у вчиненому, що призвело до необґрунтованого засудження. На думку

ОСОБА_6 , судами не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та наслідками в потерпілого. Крім того зазначає, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою, в матеріалах справи відсутній документ, який уповноважує слідчого

ОСОБА_8 проводити досудове розслідування, отже всі докази, зібрані ним, є недопустимими. Стверджує, що апеляційний суд не перевірив усіх доводів апеляційної скарги його захисника, не дав на них вичерпні відповіді і, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив підстав, з яких її визнано необґрунтованою. Також, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на невиконання місцевим судом його попередніх вказівок, викладених в ухвалі від 31 липня 2018 року. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а судові рішення вимогам ст. 370 КПК.
У запереченні на касаційну скаргу прокурор вважає безпідставними доводи засудженого стосовно порушення органами досудового розслідування вимог КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважала, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а судові рішення щодо ОСОБА_6 мають бути залишені без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із судовими рішеннями та вважаючи, що його засуджено необґрунтовано, зокрема, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
У зв`язку із цим колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до

ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наведені вимоги закону, не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Водночас, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо

ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції (з яким обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції) відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з приписами ст. 94 КПК.
Такими доказами, зокрема, є досліджені судом показання: потерпілого ОСОБА_7 щодо обставин наїзду на нього автомобіля за кермом якого перебував ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_9 , який бачив потерпілого одразу після ДТП і якому ОСОБА_7 повідомив, що отримав ушкодження внаслідок наїзду автомобіля; свідка ОСОБА_10 очевидця події та дані протоколу слідчого експерименту за його участю; висновки експертів, інші докази, яким суд дав належну оцінку.
При цьому показання свідка ОСОБА_10 суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони узгоджуються, зокрема з показаннями потерпілого та висновками експертів щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 .
Посилання в касаційній скарзі засудженого на те, що зазначений свідок не міг бути очевидцем ДТП, яке сталося о 12:30 є неприйнятним, оскільки цей свідок у своїх показаннях повідомив лише орієнтовний час (12:00), коли він бачив момент наїзду автомобіля «Chevrolet lacetti» на потерпілого.
Безпідставними є доводи ОСОБА_6 в касаційній скарзі стосовно невстановлення причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та наслідками в потерпілого.
Згідно з висновками експертів у потерпілого ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого міжмищелкового внутрішньо-суглобового перелому великоберцової кістки та косого перелому головки малоберцової кістки лівої гомілки зі зміщенням відламків, набряку м`яких тканин та гемартрозу лівого колінного суглобу; відносяться до середнього ступеню тяжкості; утворилися від потужної дії тупого твердого предмета (предметів), діючих в ділянку лівого колінного суглобу, яким (якими) могли бути виступаюча частина транспортного засобу, який рухався; можливість виникнення при падінні з висоти власного зросту виключається; в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet lacetti» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР, перешкод технічного характеру для їх виконання не було, дії водія ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР, з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Надавши належну оцінку висновкам експертів у сукупності та взаємозв`язку з іншими наведеними у вироку доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушення ОСОБА_6 п. 10.1 ПДР, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Безпідставні доводи ОСОБА_6 і про те, що слідчий ОСОБА_8 був не уповноважений здійснювати досудове розслідування.
До суду касаційної інстанції прокурор подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6 , у яких спростувала ці доводи засудженого, надавши доручення т.в.о. начальника СВ Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області

від 19 квітня 2016 року на проведення слідчим ОСОБА_8 досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001024. Зазначене доручення відповідає визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови і надання його прокурором касаційному суду на спростування доводів касаційної скарги щодо проведення досудового розслідування неуповноваженими особами, узгоджується з висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справах № 724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21) та № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20).
Не вбачає колегія суддів і порушень органами досудового розслідування вимог ст. 219 КПК.
З поданих прокурором заперечень на касаційну скаргу та долучених документів убачається, що 08 вересня 2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.

08 листопада 2016 року строки досудового розслідування були продовжені до

08 грудня 2016 року. Цього ж дня (08 грудня 2016 року) складено обвинувальний акт, його надано стороні захисту та передано до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який ухвалою від 27 січня 2017 року повернув обвинувальний акт прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року ухвалу місцевого суду від 27 січня 2017 року залишено без зміни. 25 квітня 2017 року обвинувальний акт надійшов до Павлоградської місцевої прокуратури і цього ж дня прокурор затвердив новий, надав його стороні захисту та звернувся з обвинувальним актом до суду.
Отже органи досудового розслідування дотримались вимог процесуального закону щодо строків його проведення.
Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК кваліфіковані правильно.
Покарання засудженому призначено відповідно до приписів статей 50, 65 КК. Водночас, у зв`язку із закінченням строків давності, ОСОБА_6 звільнено від покарання, що узгоджується з положеннями статей 74, 49 КК.
Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням вимог статей 405, 404 КПК.
Як убачається з ухвали від 07 жовтня 2021 року, апеляційний суд перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони захисту, надав на них відповіді та обґрунтовано залишив скаргу без задоволення.
Посилання ОСОБА_6 в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на його доводи стосовно невиконання місцевим судом вказівок апеляційного суду, викладених в ухвалі від 31 липня 2018 року, не заслуговує на увагу.
Як убачається з ухвали, апеляційний суд перевірив дотримання місцевим судом вимог ст. 415 КПК при новому розгляді, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу.
Таким чином вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК, немає підстав.
Цивільний позов потерпілого вирішено у відповідності до вимог статей

127-129 КПК, статей 23, 1166, 1167, 1187 ЦПК.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальні справі щодо ОСОБА_6 . Судом не встановлено.
Таким чином, постановлені у справі судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими, тому касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 24 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3