Справа № 461/6745/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2022 р. м. Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченоого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001929 від 28.07.2020 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 27.08.2020 р. засуджений за ч. 1 ст. 28 - ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки , -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 27.07.2020 р., приблизно об 11 год. 25 хв., перебуваючи поблизу буд. №5 на вул.Руській у м.Львові, діючи умисно, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, під удаваним приводом здійснення дзвінка, незаконно заволодів мобільним телефоном «Хіаmі Мі 2 Lite» вартістю 5 674 грн., з sim- карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 75 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5 749 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини, у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

ДіїОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України, так як він вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно .

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 65 КК України, враховує його особу, наявність судимості, не відбуте покарання за попереднім вироком суду, не відшкодування шкоди потерпілому, ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, при яких такий вчинено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує щире каяття та повне визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який має непогашену судимість, розкаюється у вчиненні злочину, не відшкодував потерпілому завдану шкоду нейтрально характеризується за місцем проживання, проте суд вважає необхідним призначити йому покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі.

Встановлено, що вказане кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Галицьким районним судом м. Львова від 27 липня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст.28 - ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності з застосуванням ч. 4 ст.70 КК України.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визначає відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч.2 ст.190 КК України, більш суворим, призначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.08.2020 року.

Однак, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , те що він є учасником АТО та тривалий час перебував в зоні бойових дій в складі добровольчих військових формувань, та потребує тривалого лікування та відновлення здоров`я внаслідок отриманих бойових поранень, та обставини справи, відсутність цивільного позову з боку потерпілого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без відбування покарання, відповідно до ст.75 КК України, та ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.
На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.
Речовий доказ по справі DVD-R диск на якому збережено відео файли із камер відеоспостереження, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим, яке було призначено вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.08.2020 року, обрати остаточно ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Речовий доказ по справі DVD-R диск на якому збережено відео файли із камер відеоспостереження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а засудженим - з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1