ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28717/20

Провадження № 11-кп/4820/110/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника
потерпілого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002927 від 05.09.2020 року за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку республіка Азербайджан, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором благодійного фонду «Розвиток рідного Поділля», одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України від відбування цього покарання його звільнено з випробовуванням та встановлено іспитовий строк терміном 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 25000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 05.09.2020 року близько 20 год. 50 хв. неподалік першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , захищаючись від нападу ОСОБА_9 , який на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс йому ОСОБА_6 декілька ударів руками в голову, спричинивши легкі тілесні ушкодження, клинком ножа, якого дістав із правої кишені штанів, у які був одягнений, та тримав у правій руці, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно наніс ОСОБА_9 два удари в область поверхні грудної клітки зліва та пахвової ділянки зліва, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин лівої пахвової ділянки, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та проникаючого поранення грудної клітки зліва, на рівні 5-6-го ребер зліва з ушкодженням нижньої частини лівої легені та з накопиченням крові в плевральній порожнині до 800 мл., яке відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як таке, що небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обвинувачений підлягає кримінальній відповідальності за ст. 124 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий. яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті. Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого 150 000 грн. моральної шкоди. Вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджується із перекваліфікацією дій обвинуваченого з ч. 1 ст.121 КК України на ст. 124 КК України, оскільки між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт через поводження з домашніми тваринами, під час якого ОСОБА_9 дійсно наніс два чи три удари долонею руки по обличчю обвинуваченого. Однак, на цьому протиправні дії ОСОБА_9 припинилися, так як він перестав наносити удари. Натомість, після отримання ударів, ОСОБА_6 дістав з правої кишені штанів ніж, розклав його, на що витратив достатньо часу, і розпочавши боротьбу із потерпілим, неодноразово, наніс удари заготовленим ножем в область грудної ділянки зліва, де знаходяться життєво важливі органи людини. Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 по заподіянню тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 були спрямовані не на відвернення посягання на власне життя чи здоров`я, адже ОСОБА_6 наносив удари ножем не для самозахисту, а бажав саме умисно заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого з метою помсти на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Для нанесення відповідних ударів ножем ОСОБА_6 не мав і суб`єктивних передумов, які б утворили стан необхідної оборони. Звертає увагу, на висновки Верховного Суду викладені у справі № 444/1586/16-к, у постанові від 24.01.2019 року, в якій Верховний Суд вказав, на те, що хоча удари потерпілого долонею в область голови обвинуваченого і є протиправними, однак не свідчать про виникнення необхідної оборони, а застосування обвинуваченим ножа, у відповідь, є неспіврозмірним із діями потерпілого, і такі дії підлягають кваліфікації за ст. 121 КК України, як умисне нанесення тілесних ушкоджень. На думку представника потерпілого дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, не погоджується з призначеним покаранням та уважає його занадто м`яким. Вказує, що обвинувачений неодноразово змінював свої показаннями у суді, вину у вчиненому не визнав, перед потерпілим не вибачився, фактично у вчиненому не розкаявся. Зазначене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, через що до нього має бути застосовано реальну міру покарання. Наявність в останнього утриманців та середнього рівня ризику вчинення ним нових злочинів на переконання потерпілого не є визначальними під час призначення покарання. Окрім того, місцевим судом стягнуто недостатню суму у відшкодування моральної шкоди, в повній мірі, не врахованого того, що потерпілий відчув та продовжує відчувати фізичний біль та страждання, через що перебуває в стресовому стані, після отриманих травм не міг повноцінно працювати, що призводило до матеріальних проблем в родинні та додаткових душевних страждань, був змушений змінити звичний ритм життя, звертатися до медичних установ, органів поліції та суду для захисту своїх прав, родина потерпілого пережила значний стрес та до цього часу переживає за його психоемоційний стан, душевний спокій та стан здоров`я. Тому уважає, що з обвинуваченого ОСОБА_6 , на його користь, слід стягнути 150 000 грн. моральної шкоди, яка буде відповідати засадам виваженості, справедливості та розумності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у них доводи, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , думку прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним в момент заподіяння.
Однак місцевий суд перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, та визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у разі перевищення меж необхідної оборони, оскільки наданими стороною обвинувачення доказами не доведена кваліфікація складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при прийнятті рішення по даній справі, вказані вимоги закону були дотримані.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 124 КК України є вірною.
Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.
Доводи апелянта про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим місцевий суд необґрунтовано змінив правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме: показаннями обвинуваченого, свідків безпосередньо допитаних місцевим судом та письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, а саме умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що було вчинене ним внаслідок перевищення меж необхідної оборони, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими судом та оціненими доказами з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Так, сам обвинувачений ОСОБА_6 показав, що, у вказаний вечір вигулюючи свою собаку, знаходячись неподалік першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , почув крик жінки, до якої підбігла його собака. Потерпілий ОСОБА_9 , який був поряд із жінкою, вдарив його собаку ногою, від чого та заскавуліла та відлетіла на декілька метрів. Він зробив потерпілому зауваження, на що той виразився нецензурною лайкою, підійшов до нього та наніс йому удар кулаком лівої руки в праву скроню. Від цього удару у нього потемніло в очах, він присів, впали та розбились його окуляри. Коли він піднявся, то ОСОБА_9 знову наніс йому декілька ударів руками в голову, від чого він впав. І так декілька разів. Піднявшись, побачив, що потерпілий знову прямує до нього. З метою не дати можливості потерпілому нанести йому ще удари, він обхопив його своїми руками у «клінч» і, в такому вигляді, вони, шарпаючись, перемістились до бордюра, біля якого був припаркований автомобіль «Ford Fusion». Там, він зачепився ногою за бордюр, вони разом впали і він відчув, що у нього в кишені є ніж. Потерпілий піднявся і зник з поля його зору. Утримуючись за ручку передніх пасажирський дверей вказаного автомобіля, він також піднявся і побачив, що потерпілий знову йде до нього. З метою злякати ОСОБА_9 та з метою самозахисту, він, тримаючись лівою рукою за ручку дверей вказаного автомобіля, правою рукою дістав з кишені ножа та тримаючи його у цій руці , виставив вперед в напрямку потерпілого. ОСОБА_9 , наносячи йому удар лівою рукою, наштрикнувся на ніж, проте мабуть не відчув цього, так як тут же цією ж рукою наніс ще один удар в голову і знову наштрикнувся на ножа. До того ж, саме в цей момент, він зробив рух кистю руки, у якій тримав ножа, завдавши таким чином ОСОБА_9 другого порізу грудної клітини. Однак і цього останній не відчув, так як після цього правою рукою вибив у нього з руки ножа і разом з дружиною, з місця події пішов. Повернувся через декілька хвилин, дружина кричала, що він зарізав її чоловіка, а на одязі потерпілого, в області грудної клітини зліва, було видно кров.
Під час слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі від 16.10.2020 року та відеозаписі цієї слідчої дії обвинувачений показав місце де відбувались вказані ним події, механізм за яким потерпілий наносив йому удари руками в голову та механізм, за яким він, захищаючись, ножем спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження.
З показань потерпілого ОСОБА_9 слідує, що 05.09.2020 року біля 21 год., разом з дружиною та собакою йокшерський тер`єр, повертався з відпочинку, який проводив у лісі, що в мікрорайоні «Озерна» і під час якого вжив біля 2 л пива. Проходячи повз будинок АДРЕСА_3 , до них підбігла собака, яка вибігла з під`їзду цього будинку та почала лаяти на його собаку і дружину. Він відштовхнув цю собакою ногою і, в цей момент, обвинувачений, який вийшов з під`їзду будинку почав виражатись на його адресу нецензурною лайкою. Він підійшов до обвинуваченого і наніс йому два-три удари долонею в обличчя, після чого вони почали штовхатись. Під час цієї штовханини обвинувачений вдарив його якимось твердим предметом в ліву частину тулуба, від чого він відчув різку біль, проте спочатку уваги на це не звернув. Ця штовханина тривала 5-10 хв., після чого він залишив обвинуваченого і разом з дружиною пішов в напрямку до свого дому. Відійшовши за будинок (біля 20 м. від місця події) помітив, що у нього тече кров, тому вони повернулись назад, викликали швидку допомогу та поліцію.
Під час слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі від 16.10.2020 року та відеозаписі цієї слідчої дії потерпілий показав яким чином обвинувачений наніс йому два удари, після яких він відчув різку біль в лівій частині грудної клітини.
Показання обвинуваченого узгоджуються з показаннями свідків, які підтверджують його вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, а саме:
- свідка ОСОБА_10 про те, що, перебуваючи, у вказаний час, на балконі своєї квартири він бачив, як повз їх будинок проходив потерпілий з дружиною, на руках у якої була маненька собака. Коли вони знаходились поряд з першим під`їздом вказаного будинку, до них підбігла належна обвинуваченому невеличка собака. Потерпілий відразу ж вдарив цю собаку ногою, від чого та відлетіла на 7-8 метрів. Обвинувачений, який стояв біля під`їзду, запитав навіщо він це зробив, на що потерпілий вилаявся нецензурною лайкою, підійшов до обвинуваченого та наніс йому удар рукою в обличчя, від якого той впав. Обвинувачений піднявся і відступив крок чи два назад, але потерпілий знову підійшов до нього та наніс йому декілька ударів руками і той знову впав. І так декілька разів. Склалось враження, що потерпілий таким чином розважався та хизувався. Після останнього разу, обвинувачений піднявся, схопив потерпілого за одяг і вони, зчепившись, перемістились до припаркованого автомобіля, де впали. Потерпілий піднявся першим і разом з дружиною з місця події пішов. Він - ОСОБА_11 та його дружина, яка також бачила ці події, викликали працівників поліції. До прибуття останніх потерпілий з дружиною повернулись, потерпілий тримався за бік і у нього йшла кров, а у обвинуваченого була розсічена брова, порвана сорочка та на косах кров. Неподалік того місця, де обвинувачений з потерпілим падали, працівники поліції знайшли ніж.
Під час слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі від 15.10.2020 року та відеозаписі цієї слідчої дії свідок ОСОБА_10 показав де саме та яким саме чином потерпілий спочатку вдарив собаку обвинуваченого, а після чого наніс удари і самому обвинуваченому, механізм цих ударів; як вони (потерпілий та обвинувачений), шарпаючись, перемістились до припаркованого автомобіля, де разом впали.
- свідка ОСОБА_12 про те, що заходячись, у вказаний час, у своїй квартирі, почула скавуління собаки і крик чоловіка. Виглянувши у вікно, побачила як потерпілий наніс обвинуваченому удари руками в обличчя, від яких той неодноразово падав. Потім вони, шарпаючись, разом перемістились до автомобіля, де впали. Вона надала свій мобільний телефон своєму чоловіку ОСОБА_10 , який також бачив ці події, і той викликав працівників поліції. В подальшому бачила обвинуваченого, який шукав свої окуляри, а на його обличчі була кров.
Під час слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі від 15.10.2020 року та відеозаписі цієї слідчої дії свідок ОСОБА_13 показала місце де потерпілий наніс обвинуваченому серію ударів, механізм цих ударів, місце куди вони разом перемістились та разом впали.
- свідка ОСОБА_14 про те, що почувши, у вказаний вечір, на вулиці скавуління собаки, шум та гам, вийшов на балкон і побачив як незнайомий чоловік, знаходячись на відстані біля 8 м йшов на обвинуваченого Торунова, а коли наблизився - наніс йому 2-3 удари руками в обличчя, після чого вони зчепились, та разом впали. Він - ОСОБА_15 побіг на вулицю щоб їх розборонити, проте коли прибіг, то незнайомця уже не було, а у Торунова на обличчі бачив тілесні ушкодження. Потім незнайомець з дружиною прибув на місце події і він побачив, що у нього з грудної клітки йде кров, тому дав йому рушник, щоб прикрити рану.
-свідок ОСОБА_16 показала, що, у вказаний час та місці, між її чоловіком ОСОБА_9 та обвинуваченим, із за собаки, яка без намордника підбігла до неї та лаяла, відбувся конфлікт, який переріс у штовханину. Під час цього конфлікту потерпілий отримав ножові порізи грудної клітини, які вони виявили, коли відішли від місця події за будинок.
- свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 з яких вбачається, що прибувши за викликом на місце події, виявили там обвинуваченого з тілесними ушкодженнями на обличчі, потерпілого, у якого була кровотеча з лівої частини грудної клітки та свідків, а також ніж та розбиті окуляри. Вони викликали слідчо-оперативну групу, забезпечили знаходження вказаних осіб на місці події, а виявлених предметів в місцях, у яких вони знаходились.
- ОСОБА_20 , яка повідомила про те, що на місце події прибула, коли там вже були працівники поліції та швидка медична допомога. Там же знаходився її чоловік ОСОБА_6 , у якого була заклеєна брова, а на обличчі та сорочці, яка була порвана, кров. ОСОБА_6 їй розповів, що незнайомий чоловік, який з жінкою проходив повз їх будинок, вдарив ногою їх собаку, а після того як він зробив йому зауваження, той побив його. Коли потерпілий його бив, він, захищаючись, вдарив його ножем, якого дістав з кишені своїх штанів. В подальшому на обличчі у чоловіка проявились синяки та були сильні болі в області грудної клітини.
У відповідності до висновків експертів № 923 від 22.10.2020, №947 від 23.10.2020, №948 від 22.10.2020 року, у ОСОБА_9 , станом на 05-15.09.2020 року виявлено тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин лівої пахвової ділянки, що могло утворитися від дії колюче ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; проникаючого поранення грудної клітки зліва на рівні 5-6-го ребер з ушкодженням нижньої частки лівої легені та з накопиченням крові в плевральній порожнині до 800мл, що могло утворитися від дії колюче ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, та за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як таке, що небезпечне для життя в момент заподіяння. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись не менше ніж від однієї травмуючої дії колюче ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, в час та за обставин, що вказані в постанові про призначення судово медичної експертизи. Їх локалізація та характер не характерні та не специфічні для їх утворення при падінні потерпілого з висоти власного зросту. В цілому механізм їх утворення може відповідати показанням ОСОБА_9 , під час проведення слідчого експерименту, та показанням ОСОБА_6 , під час проведення слідчого експерименту.
В засіданні судовому першої інстанції експерт ОСОБА_21 роз`яснила, що у висновку експерта вказано, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитись не менше ніж від однієї травмуючої дії колюче ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, а тому не виключається, що вони утворились від двох таких травмуючих дій, зазначеним предметом. Могли утворитись як за механізмом на який вказав ОСОБА_9 так і за механізмом на який вказав ОСОБА_6 .
Згідно висновку комплексної судово-медично-криміналістичної експертизи №21 від 24.06.2021 року утворення у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виключається за обставин, на які вказав ОСОБА_6 , під час слідчого експерименту 16.10.2020 року.
Під час огляду місця події ділянки вулиці біля будинку №26/3 по вул. Панаса Мирного в м. Хмельницькому, що зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 5.09.2020 року, виявлено, що на протилежній від будинку стороні вулиці припарковано ряд автомобілів, а навпроти першого під`їзду цього будинку автомобіль «Ford Fusion» державний номерний знак НОМЕР_1 , біля якого на грунтовому покритті, на відстані 34 см. від бордюра знаходиться предмет схожий на ніж; біля задньої частини цього автомобіля на грунтовому покритті на відстані 20 см від бордюра рушник з плямами бурого кольору; ліворуч від цього автомобіля на відстані 3 м. від нього на асфальтовому покритті наявні краплі речовини бурого кольору, які тягнуться до місця знаходження зазначеного рушника; - біля вказаного під`їзду на відстані 4 м до ліхтарів на асфальтному покритті знаходиться оправа з-під окулярів жовтого кольору та частини скла.
У відповідності до висновку експерта №262 від 24.09.2020 при судово-цитологічному дослідженні цього ножа слідів крові та потожирових виділень не виявлено, разом з тим, згідно висновку комплексної судово-медично-криміналістичної експертизи №21 від 24.06.2021 року не виключається, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження були спричинені ножем, який виявлено та вилучено під час огляду місця події 05.09.2020.
Як показав у судовому засіданні обвинувачений, в місці, де виявлена зазначена оправа та скло, потерпілий вперше наніс йому удар кулаком в обличчя, внаслідок чого його окуляри впали на асфальт і розбились.
Під час огляду цієї оправи від окулярів, що зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 16.09.2020, встановлено, що у вказаній оправі відсутні лінзи, а дужки деформовані.
Під час огляду одягу потерпілого ОСОБА_9 , у який він був одягнутий в момент вчинення злочину, добровільно виданого його дружиною ОСОБА_22 , виявлено: на спортивній кофті (куртці), футболці та шортах речовину бурого кольору, а також механічні пошкодження спортивної куртки і футболки (протокол огляду речей від 06.09.2020 року).
Згідно з висновком експерта №76 від 23.10.2020 року на спортивній куртці потерпілого ОСОБА_9 виявлено шість окремих наскрізних або проникаючих колото різаних пошкоджень, а на футболці три окремі наскрізні колото різані пошкодження трикотажної пряжі, які могли утворитись у невідомій послідовності одне від одного, але за умови пошарового розташування обох зазначених предметів чоловічого верхнього плечового одягу один на одному, від шести окремих дій одного і того самого твердого плоского однобічно загостреного клинкового знаряддя по типу ножа, що має тупий, ймовірно «П» подібний на поперечному перетині «обух» з добре вираженими ребрами, а також недеформований кінець чи вістря та лезо із, скоріш за все, гладкою заточкою його ріжучої крайки, ймовірно однобічно гострим клинком наданого для експертизи складного одно-предметного кишенькового ножа заводського виготовлення, або ж клинком іншого ножа заводського виготовлення зі схожими конструктивними, технологічними і експлуатаційними ознаками.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_23 роз`яснив, що пошкодження трикотажної пряжі куртки та футболки потерпілого, за умови їх пошарового розташування один на одному, виникли від 6-ти окремих дій одного і того самого вказаного ним у висновку твердого плоского однобічно загостреного клинкового знаряддя по типу ножа.
Як видно із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.09.2010 року, ОСОБА_6 затримано 5.09.2020 року о 23 год. 40 хв., при цьому під час його обшуку, як затриманої особи, у нього вилучено сорочку із слідами речовини бурого кольору.
Відповідно до висновку експерта №826 від 17.09.2020 року у ОСОБА_6 станом на 06,15.09.2020 року виявлено тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани м`яких тканин правої брови, крововиливу м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя, що могли утворитись від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в строк не менше 10-15 діб до моменту початку проведення експертизи (15.09.2020) і за своїм характером відносяться до категорії легких. Локалізація та характер цих тілесних ушкоджень не характерні та не специфічні для їх утворення при падінні з висоти власного зросту.
Відповідно до висновків експерта №464 від 15.09.2020 року, №479 від 16.09.2020 року кров ОСОБА_6 та кров ОСОБА_9 відноситься до групи 0 з ізомаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
Згідно висновків експертів №481, №482, №480 від 24.09.2020 року на сорочці, вилученій під час обшуку ОСОБА_6 , на рушнику, марлевому тампоні зі змивами речовини, вилучених під огляду місця події виявлена кров людини, яка може належати особам з групою крові 0 з ізомаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі і потерпілому Гончару або підозрюваному ОСОБА_6 .
Показання потерпілого про те, що окрім двох ляпасів, інших ударів обвинуваченому він не наносив, а також результати слідчого експерименту, проведеного з ним в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, так як вони суперечать узгодженим між собою показанням обвинуваченого ОСОБА_6 та свідків : ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 (очевидців цих подій), які стверджують, що потерпілий наніс обвинуваченому 8-10 ударів руками в область голови, а також висновку експерта №826 від 17.09.2020 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження.
Судом обґрунтовано відхилено показання свідка ОСОБА_16 про те, що потерпілий (її чоловік) не чіпав собаки, яка підбігла до неї, що ОСОБА_9 обвинуваченому ударів не наносив і що, в останнього не було ніяких тілесних ушкоджень, оскільки вони суперечать показанням свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 (очевидців цих подій), показанням самого потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 (безпосередніх учасників даного конфлікту), показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 поліцейських, які за викликом прибули на місце події, висновку експерта №826 від 17.09.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження, а також протоколу від 16.10.2020 року та відеозапису слідчого експерименту, під час проведення якого, вказаний свідок, показувала, яким чином потерпілий наносив удари обвинуваченому.
Крім того, суд обґрунтовано не прийняв до уваги і показання обвинуваченого, в тій частині, що ніж з кишені штанів він дістав після того, як разом з обвинуваченим, біля автомобіля впав на землю, що тримаючи цього ножа у правій руці, виставив його вперед і потерпілий сам наштрикнувся на нього, намагаючись двічі нанести йому удари лівою рукою, так як свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (очевидці вказаних події) не вказують, на те, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим продовжувався після того як вони разом впали за автомобіль. Свідок ОСОБА_10 показав, що після вказаного падіння, приблизно через 10 сек., потерпілий першим піднявся і разом з дружиною з місця події пішов. Крім того, на спортивній куртці та футболці потерпілого виявлено порізи трикотажної пряжі, які, за умови пошарового розташування обох зазначених предметів чоловічого верхнього плечового одягу один на одному, виникли не менше ніж від шести окремих дій одного і того самого твердого плоского однобічно загостреного клинкового знаряддя по типу ножа. Дані обставини свідчать про те, що ніж у руках обвинуваченого знаходився ще й тоді, коли між ним та потерпілим відбувалась боротьба. Про те, що саме в момент, коли вони зчепились і, шарпаючись, переміщались в сторону припаркованих автомобілів обвинувачений наніс йому два удари металевим предметом в область грудної клітини зліва, від чого він відчув різку біль, послідовно показав потерпілий ОСОБА_9 , що повністю узгоджується з наведеними обставинами.
Питання про спрямованість умислу обвинуваченого необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України).
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного, при перевищенні меж необхідної оборони, має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив, що дії потерпілого ОСОБА_9 являли реальну загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого ОСОБА_24 , що виразилось в його активній, зухвалій поведінці. Потерпілий 40 річного віку, фізично розвинутий чоловік спортивної тілобудови, поводячись зухвало, розпочав конфлікт, першим наніс обвинуваченому 60 річному чоловіку, який очевидно значно поступається йому у фізичному розвитку, декілька ударів руками в голову, від яких той неодноразово падав на землю, встав, а ОСОБА_9 знову намагався його вдарити.
Врахувавши всі обставини вчиненого злочину у їх сукупності, зокрема і те, що саме потерпілий наніс обвинуваченому декілька ударів руками, якими заподіяв йому легкі тілесні ушкодження; вказані удари не були безперервними і не наносились тоді, коли потерпілий лежав на землі, а наносились серіями по 2 -3 удари з розривом у часі, що свідчить не про бажання потерпілого спричинити обвинуваченому тяжку шкоду для здоров`я, а про його хизування своєю фізичною перевагою. Саме про таке враження, яке склалось у нього від побаченого, у судовому засіданні повідомив свідок ОСОБА_10 - очевидець цих подій.
Свій висновок суд першої інстанції достатньо мотивував, докладно виклавши свої міркування та судження, з цього приводу, на обґрунтування прийнятого рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Місцевий суд вірно послався у вироку на усталену судову практику, відповідно до якої, коли при перевищенні меж необхідної оборони чи заходів, необхідних для затримання злочинця, заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть, дії винного за відсутності умислу на позбавлення потерпілого життя належить кваліфікувати за ст.124 КК. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.
Дослідженими в суді доказами не доведено, «поза розумним сумнівом», існування у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 .
Достатніх та допустимих доказів, які свідчили б про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, стороною обвинувачення не надано суду першої інстанції та не встановлено в ході апеляційного розгляду.
Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи представника потерпілого про неналежну оцінку судом першої інстанції наданих доказів та необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.
За встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вищевказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та правильно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України - як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що було вчинене ним внаслідок перевищення меж необхідної оборони, у зв`язку з чим апеляційні вимоги представника потерпілого про скасування вироку щодо ОСОБА_6 та постановлення нового за ч.1 ст. 121 КК України, є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду в цій частині.
Доводи апелянта про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає також безпідставними.
Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, має сім`ю, на утриманні малолітню дитину, хоча і досяг пенсійного віку, проте продовжує займатись суспільно корисною працею, до кримінальної відповідальності притягується вперше, пом`якшуючу покарання обставину - добровільне відшкодування заподіяних потерпілому збитків (матеріальну шкоду) та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із звільненням його від відбування цього покарання з випробовуванням, зі встановленням мінімального іспитового строку та з покладенням обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України.
Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.
Що стосується посилань представника потерпілого, цивільного позивача, на необґрунтоване заниження суми моральної шкоди, то вони заслуговують на увагу частково, з огляду на таке.
Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно - небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Так, цивільним позивачем (потерпілим) ОСОБА_9 , у даному кримінальному провадженні, заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення, з останнього, на його користь, крім матеріальної шкоди ще й моральну шкоду в розмірі 150 000грн.
Задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 25 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.
Однак, на думку колегії суддів рішення місцевого суду про часткове стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди, в достатній мірі, не обґрунтовано та не вмотивовано.
Дійсно, частково, поза увагою суду залишились доводи потерпілого про його втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, у зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з приписами ст. 1167 ЦК України і установленої судової практики, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на викладене, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., оскільки суд, не в повній мірі, врахував глибину душевних страждань потерпілого з приводу вимушеного лікування внаслідок отримання тілесних ушкоджень, винуватцем яких є обвинувачений, що потерпілий відчув та продовжує відчувати фізичний біль та страждання, через що перебуває в стресовому стані, після отриманих травм, не міг повноцінно працювати, що призводило до матеріальних проблем в родинні та додаткових душевних страждань, був змушений змінити звичний ритм життя, звертатися до медичних установ, органів поліції та суду для захисту своїх прав.
Судом при розгляді справи встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого та заподіяною потерпілому моральною шкодою.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо суми відшкодування моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому в частині вирішення цивільного позову вирок підлягає зміні, зі збільшенням розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 , в частині вирішення цивільного позову змінити.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 - 40 000 гривень (сорок тисяч гривень) моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3