ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/959/22
Провадження № 1-кп/210/384/22

"16" червня 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілих, - адвоката: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого, - адвоката: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, кримінальне провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, працюючого до взяття під варту фізичною особою-підприємцем, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого до взяття під варту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2022 року, приблизно о 00 годині 45 хвилин, по вологому бетонному покритті, де розташовані трамвайні колії вул. Соборності, з боку вул. Олександра Васякіна, в напрямку вул. Костенко, в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, рухався автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 . При цьому, водій ОСОБА_5 мав об`єктивну можливість завчасно виявити розташовані по вул. Соборності до та після нерегульованого Т-подібного перехрестя з вул. Стрєльникова, два нерегульованих пішохідних переходи, які позначені відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою.

В цей же час, в районі буд.№49 вул. Соборності по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожнім знаком 5.38.2 «Пішохідний перехід», та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» ПДР України, який розташований за Т-подібним перехрестям з вул. Стрєльникова, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Ford Fusion», рухалась пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В ході подальшого руху ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованих пішохідних переходів, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість керованого ним автомобіля та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, таким чином порушив вимоги п.п.1.5; 2.3б); 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно з якими:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.».

Внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_5 , продовжив рух прямо по вул. Соборності, залишивши місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.2.10а) ПДР України, відповідно до якого:

- «2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 була травмована та госпіталізована до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР», де 24 лютого 2022 року, знаходячись на стаціонарному лікуванні померла від травм, отриманих внаслідок ДТП.

Згідно висновку №525 від 25 лютого 2022 року, при проведенні судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 , виявленні наступні тілесні ушкодження: повний лінійний перелом правої тім`яної кістки по лінії шва з переходом на ліву тім`яну кістку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка на конвекситальній та базальній поверхнях, множинні дрібно крапкові та петехіальні крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; внутрішньомозкова гематома лівої півкулі в об`ємі до 50мл. у вигляді згортків крові; крововиливи у шлуночки головного мозку; повні косо-поперечні переломи тіла першого поперекового хребця, перелом поперекового відростку п`ятого поперекового хребця; повний косо-поперечний перелом лонної кістки ліворуч; повний косо-поперечний перелом лівої гомілки у нижній третині.

Виявлені тілесні ушкодження прижиттєві, що підтверджується загоюваними змінами в ушкоджених тканинах, виникли задовго до настання смерті у проміжок часу, який становить 12 діб.

Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу з послідуючим відкиданням та падінням на тверде нерівне дорожнє покриття, що могло бути в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, за своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Виявлені тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно даних медичної карти стаціонарного хворого №22П03345 КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР», відділення полі травми на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відомо: «Поступила у відділення 12 лютого 2022 року, о 01 годині 05 хвилин. Померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , о 04 годині 15 хвилин».

Смерть її настала від сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалася переломами кісток скелету та ускладнилася розвитком набряку головного мозку, що підтверджується наявністю тілесних ушкоджень, а саме: повний лінійний перелом правої тім`яної кістки по лінії шва з переходом на ліву тім`яну кістку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка на конвекситальній та базальній поверхнях, множинні дрібно крапкові та петехіальні крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; внутрішньомозкова гематома лівої півкулі в об`ємі до 50мл. у вигляді згортків крові; крововиливи у шлуночки головного мозку; повні косо-поперечні переломи тіла першого поперекового хребця, перелом поперекового відростку п`ятого поперекового хребця; повний косо-поперечний перелом лонної кістки ліворуч; повний косо-поперечний перелом лівої гомілки у нижній третині.

Таким чином, між порушенням водієм ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху, в частині виконання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків, - спричиненням смерті потерпілій ОСОБА_10 , є прямий причинний зв`язок.

Своїми необережними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, 12 лютого 2022 року, приблизно о 00 годині 45 хвилин, знаходячись на проїзній частині вул. Соборності, в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, поблизу буд.№49, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було важко травмовано пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, та зник у невідомому напрямку.

Діючи з прямим умислом, розуміючи, що він сам своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, маючи можливість надати допомогу, не виконав свого громадянського обов`язку, покладеного на нього законом, і проігнорував загальновизнані норми моралі та умисно залишив потерпілу у небезпеці, яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.135 ч.1 КК України, за ознаками завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому звинуваченні визнав у повному обсязі та розповів про фактичні обставини справи, зазначивши дату, час, спосіб та наслідки вчинення вказаних кримінальних правопорушень, що відповідає викладеним в обвинувальному акті обставинам.

Так, суду пояснив, що 12 лютого 2022 року, о 00 годині 45 хвилин, він один рухався на автомобілі «Ford Fusion», реєстраційний номер повністю якого він не пам`ятає, тільки цифри, «3305», зі сторони площі Косіора, в бік «Соцміста». Проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, розташований по вулиці Соборності, він не помітив пішохода, дівчину, котра переходила дорогу з права на ліво, та майже перешла дорогу, в результаті чого сталося зіткнення. Дівчину не побачив, оскільки мав з ліва сліпу зону. Бачив людей, котрі стояли з права перед пішохідним переходом на тротуарі, та котрі не переходили дорогу. Дорога була освітлена, електроопорами, всі дорожні знаки він бачив. З місця дорожньо-транспортної пригоди зник, оскільки перебував в шоковому стані.

Свої дії пояснив тим, що не бачив пішохода, щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати. Заявлені потерпілими цивільні позови, в частині вимог до нього, визнав частково.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при розгляді справи присутніми не були, надали через свого представника заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки потерпіла ОСОБА_11 на даний час перебуває за кордоном, в силу введення в країні воєнного стану, а потерпілий ОСОБА_12 на тимчасово окупованій території Херсонської області, але за участі їх представника, адвоката ОСОБА_4 , заявлені цивільні позови підтримали. Потерпіла ОСОБА_11 просила призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання, у вигляді 08 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до 03 років. Потерпілий ОСОБА_12 не висловився щодо міри покарання обвинуваченому.

Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_4 , підтвердив та підтримав подані заяви потерпілих, заявлені останніми цивільні позови підтримав повністю.

Заслухавши думку учасників процесу, котрі кожен окремо вважали за можливе проводити розгляд справи за відсутності потерпілих, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Цивільний відповідач ОСОБА_13 правом надання відзиву на цивільні позови в рамках кримінального провадження не скористалася.

У зв`язку із визнанням обвинуваченим своєї вини, сторони не наполягали на виклику та допиті свідків, однак у зв`язку із частковим визнанням обвинуваченим цивільних позовів потерпілих, судом встановлено наступний порядок дослідження доказів, допитати обвинуваченого, представника потерпілих, дослідити матеріали кримінального провадження.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а обов`язок доказування вини покладено на прокурора (ст.91 ч.2 КПК України, ст.92 ч.1 КПК України).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК України).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Провина обвинуваченого ОСОБА_5 окрім визнання ним свої вини, також підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 лютого 2022 року, схемою до нього та фото таблицею, в котрих зафіксовано механізм скоєння обвинуваченим ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди, котра мала місце в нічний час доби 12 лютого 2022 року в районі буд. АДРЕСА_2 , на нерегульованому пішохідному переході, в результаті котрої потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, в результаті котрих в подальшому померла (арк.крим.пров.№5-21);

- протоколом огляду місця події від 12 лютого 2022 року, та фото таблицею до нього, об`єктом огляду котрого є ділянка місцевості, розташована у подвір`ї буд. АДРЕСА_2 , навпроти під`їзду №2, де знаходиться автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові синього кольору. На автомобілі пошкоджена передня ліва частина, а саме розбитий бампер з лівого боку, відсутня ліва противотуманна фара, пошкоджений бампер з передньої лівої сторони, між корпусом передньої лівої фари та бічним корпусом знаходиться фрагмент куртки зеленого кольору, в кармані котрого знаходиться марлева пов`язка, пачка цигарок марки «HEETS», бездротові навушники в резиновому корпусі. На лівому боковому дзеркалі заднього виду відсутній пластиковий корпус. На боковій арці між лобовим склом до водійськими дверми розташована вм`ятина на корпусі (арк.рим.пров.№31-35);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 лютого 2022 року, згідно котрого свідок ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, котру він як пасажира таксі підвозив з магазину «Простор» на проспекті Металургів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, недалеко від місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та місця виявлення автомобіля, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, в час, після його скоєння, та відвіз його до буд. АДРЕСА_3 (арк.крим.пров.№68-71);

- протоколом огляду предмету від 13 лютого 2022 року, об`єктом огляду якого є CD диск, на перегляді котрого сторони не наполягали, та на котрому зафіксовано момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, котра мала місце в нічний час доби 12 лютого 2022 року в районі буд. АДРЕСА_2 , на нерегульованому пішохідному переході, та факт зникнення ОСОБА_5 з місця ДТП (арк.крим.пров.№74-76);

- висновком експерта №СЕ-19/104-22/5076-Д від 21 лютого 2022 року, згідно котрого, два сліди пальці руки розмірами 22х14мм. та 18х23мм., вилучені 12 лютого 2022 року в ході огляду автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у дворі будинку АДРЕСА_2 , залишені великим пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.крим.пров.№133-141);

- протоколом додаткового огляду предмету від 17 лютого 2022 року, об`єктом огляду якого є флеш-носій, на перегляді котрого сторони не наполягали, та на котрому зафіксовано момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, котра мала місце в нічний час доби 12 лютого 2022 року в районі буд. АДРЕСА_2 , на нерегульованому пішохідному переході, та факт зникнення ОСОБА_5 з місця ДТП (арк.крим.пров.№154-155);

- висновком експерта №525 від 25 лютого 2022 року, згідно котрого, при проведенні судово-медичної експертизи трупа виявлені тілесні ушкодження: повний лінійний перелом правої тім`яної кістки по лінії шва з переходом на ліву тім`яну кістку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка на конвекситальній та базальній поверхнях, множинні дрібно крапкові та петехіальні крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; внутрішньомозкова гематома лівої півкулі в об`ємі до 50мл. у вигляді згортків крові; крововиливи у шлуночки головного мозку; повні косо-поперечні переломи тіла першого поперекового хребця, перелом поперекового відростку п`ятого поперекового хребця; повний косо-поперечний перелом лонної кістки ліворуч; повний косо-поперечний перелом лівої гомілки у нижній третині. Виявлені тілесні ушкодження прижиттєві, що підтверджується загоюваними змінами в ушкоджених тканинах, виникли задовго до настання смерті у проміжок часу, який становить 12 діб. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу з послідуючим відкиданням та падінням на тверде нерівне дорожнє покриття, що могло бути в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, за своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3.б,в,н,о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Виявлені тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Відповідно даних медичної карти стаціонарного хворого №22П03345 КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР», відділення полі травми на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відомо: «Поступила у відділення 12 лютого 2022 року, о 01 годині 05 хвилин. Померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , о 04 годині 15 хвилин». Смерть її настала від сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалася переломами кісток скелету та ускладнилася розвитком набряку головного мозку, що підтверджується наявністю тілесних ушкоджень, а саме: повний лінійний перелом правої тім`яної кістки по лінії шва з переходом на ліву тім`яну кістку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка на конвекситальній та базальній поверхнях, множинні дрібно крапкові та петехіальні крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; внутрішньомозкова гематома лівої півкулі в об`ємі до 50мл. у вигляді згортків крові; крововиливи у шлуночки головного мозку; повні косо-поперечні переломи тіла першого поперекового хребця, перелом поперекового відростку п`ятого поперекового хребця; повний косо-поперечний перелом лонної кістки ліворуч; повний косо-поперечний перелом лівої гомілки у нижній третині. Клінічно встановлено: «Важка поєднана травма. Відкрита черепно-мозкова травма. Здавлення головного мозку правопівкульною субдуральною гематомою. Забій головного мозку ІІІст. Уламковий перелом тім`яної, скроневої кісток. Перелом основи черепа. Забійна рана голови. Дислокаційний синдром у стані грубої клінічної декомпенсації. Закрита травма грудної клітини ліворуч. Закрита травма черевної порожнини: забій передньої черевної стінки. Закритий компресійний перелом тіла L1-Іст. Перелом поперекового відростку L5 ліворуч. Закритий перелом н/3 обох кісток лівої гомілки. Рвана рана в/3 лівого стегна. Ускладнення: Шок І-ІІ. Кома ІІІ. Набряк та дислокація паренхіми головного мозку. СПОН (арк.крим.пров.№167-173);

- висновком експерта №СЕ-19/104-22/17/1/7ж-ІТ від 04 березня 2022 року, згідно котрого, в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Ford Fusion» ОСОБА_5 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.4; 12.9б); 18.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Ford Fusion» ОСОБА_5 , своєчасно виконавши вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість зупинити керований автомобіль до пішохода ОСОБА_10 , тим самим уникнути наїзд на неї. В діях водія ОСОБА_5 по керуванню автомобілем «Ford Fusion», вбачається невідповідність вимогам п.п.12.4; 12.9б); 18.1 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія ОСОБА_5 вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП (арк.крим.пров.№185-187).

Зазначені вище докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.

Надаючи правову оцінку показам обвинуваченого та матеріалам кримінального провадження, суд виходить із наступного.

У своїх рішеннях у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 провину визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, свої дії пояснив тим, що не бачив пішохода ОСОБА_10 в силу наявності сліпої зони при керуванні автомобілем.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 лютого 2022 року, зафіксовано механізм скоєння обвинуваченим ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди, з котрим обвинувачений погодився.

Протоколом огляду місця події від 12 лютого 2022 року, зафіксовано, що на автомобілі марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 наявні пошкодження, котрі залишилися після дорожньо-транспортної пригоди. Обвинувачений підтвердив, що керуючи саме цим автомобілем він здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_10 .

Висновком експерта №СЕ-19/104-22/17/1/7ж-ІТ від 04 березня 2022 року встановлено факт невідповідності дій обвинуваченого ОСОБА_5 при керуванні транспортним засобом вимогам Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Судом на підставі доказів, чітко встановлено, що суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_5 . Пішохід ОСОБА_10 переходила дорогу у встановленому для цього місці. Саме ОСОБА_5 , який не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки при появі на нерегульованому пішохідному переході проїзної частини, по якій він рухався, людини, яку він мав можливість завчасно виявити, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості руху та зупинки транспортного засобу, яким керував, в результаті чого допустив наїзд на потерпілу.

Оцінивши в сукупності усі докази у справі, суд вважає винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, та кваліфікує його дії за ст.286 ч.2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та за ст.135 ч.1 КК України, за ознаками завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд виходить із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно зі ст.65 КК України, призначаючи покарання, у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків відносно потерпілої ОСОБА_11 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), його матеріальний стан, тощо, а тому при призначенні покарання суд враховує також особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 провину визнав повністю, щиро розкаявся, від вчинення кримінальних правопорушень є потерпіла, котра померла, та потерпілими у кримінальному провадженні визнано її близьких родичів, котрими заявлено до обвинуваченого та власника транспортного засобу, за участі котрого сталася дорожньо-транспортна пригода цивільні позови про солідарне відшкодування моральної шкоди, котрі частково визнані обвинуваченим, в частині вимог до нього. Збитки відносно потерпілої ОСОБА_11 частково відшкодовано. Вимоги про відшкодування майнової шкоди потерпілими не пред`являлися. Обвинувачений ОСОБА_5 в силу положень ст.89 КК України, вважається таким, що раніше не судимий, керував транспортним засобом будучи позбавленим такого права за рішенням суду, однак у суді стверджував, що про позбавлення його такого права йому відомо не було, до взяття під варту працював фізичною особою-підприємцем, розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання котрих визначено з ним за рішенням суду, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, не перебував та не перебуває.

Згідно з досудовою доповіддю, складеною Тернівським районним відділом м. Кривий Ріг Філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавленні або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд також враховує те, що кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів.

Згідно ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.8 ч.2 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді справи судом також враховано п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.50 КК України випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Також, слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за правилами ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, покарання має бути призначене у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а більш м`яке покарання може бути призначене лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

Керуючись ст.65 КК України, суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Майнові збитки відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на стадії досудового розслідування не встановлювалися. Останніми до обвинуваченого та власника транспортного засобу, за участі котрого сталася дорожньо-транспортна пригода, заявлено цивільні позови про солідарне відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_5 та власника транспортного засобу, за участі котрого сталася дорожньо-транспортна пригода, - ОСОБА_13 про солідарне відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Як передбачено ст.127 ч.2 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 ч.5 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.128 ч.1 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст.ст.128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявлено цивільні позови про солідарне стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 та власника транспортного засобу, за участі котрого сталася дорожньо-транспортна пригода, - ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 1 000 000,00 гривень, на кожного з потерпілих.

Позовні вимоги потерпілими вмотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 1248, автомобіль «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , належить ОСОБА_13 . З протоколу допиту останньої, який міститься в матеріалах кримінального провадження, відомо, що в її присутності ОСОБА_5 неодноразово керував вказаним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, при цьому один факт керування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння був задокументований в її присутності працівниками поліції. Вказані обставини вказують на те, що ОСОБА_5 схильний до правопорушень, пов`язаних із керуванням автомобілем, при цьому ОСОБА_13 , як власник автомобіля «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обмежила останнього в користуванні даним автомобілем, чим сприяла настанню ДТП, внаслідок якої померла ОСОБА_10 .

Тому потерпілі вважають, що шкода, завдана діяльністю щодо використання транспортного засобу - автомобіля «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинна відшкодовуватися спільно ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Автомобіль «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №205411876 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Позивач - ОСОБА_11 була матір`ю загиблої ОСОБА_10 , а позивач - ОСОБА_12 був чоловіком загиблої ОСОБА_10 , у зв`язку із чим, кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_5 , їм заподіяно майнової та моральної шкоди. У зв`язку із лікуванням ОСОБА_10 після ДТП та заходами, пов`язаними з її похованням після настання смерті, їм була спричинена майнова шкода. Вимогу про стягнення матеріальної шкоди позивачі не заявляють, оскільки після постановлення вироку будуть звертатися за відшкодуванням до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в межах страхового відшкодування, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого ОСОБА_5 та недбалістю власника автомобіля ОСОБА_13 позивачам завдано немайнових втрат, спричинених тривалими моральними стражданнями, пов`язаними з тим, як вони спостерігаючи, що життя рідної доньки та дружини невблаганно залишає її тіло, однак нічого не могли зробити, щоб повернути її до життя, а також із подальшими моральними стражданнями пов`язаними зі смертю своєї дитини та дружини. В результаті ДТП відбулися негативні зміни у їх житті: негативні переживання та спогади про перебування близької людини у лікарні її безутішна смерть, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні ДТП; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі подальшого життя без дитини та дружини; неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; намагання зателефонувати донці та дружині, щоб запитати як в неї справи. Позивачі мають обґрунтовані побоювання, що в подальшому їм може знадобитися психологічна допомога, через те, що у них постійно фіксується увага на смерті доньки та дружини, та відсутності онуків, дітей, які не народилися, та відсутності коханої людини.

Крім того, наслідки події, яка настала з вини відповідачів, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (необхідність приїхати до іншого міста, перебування у лікарці під час лікування доньки та дружини, її поховання, яка за мить до ДТП перебувала у розквіті сил, та подальше проведення поминальних обрядів), обумовлюють необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, як на теперішній час так і в майбутньому.

Враховуючи обсяг моральних страждань, викликаних протиправною поведінкою ОСОБА_5 та бездіяльністю ОСОБА_13 , заподіяну моральну шкоду позивачі оцінили у розмірі 1 000 000,00 гривень, на кожного з потерпілих, яку вони вважають розумною та справедливою.

Зазначену моральну шкоду вважають доцільним солідарно стягнути з відповідачів.

Заявлені потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 цивільні позови, в частині вимог до себе, обвинувачений ОСОБА_5 визнав частково, про що надав до суду відповідні відзиви, в котрих зазначив, що вину свою визнає, та розуміє, що завдав своїми діями потерпілим матеріальних та моральних збитків, однак заявлені вимоги визнати повністю не має можливості виходячи із наступного.

Так зазначив, що він не має заощаджень, щоб відшкодувати моральну шкоду саме в такому розмірі. Він є батьком, на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей.

Крім того, потерпілі зазначають, що будуть окремо звертатись до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в межах страхового відшкодування, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Автомобіль «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпечений полісом обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №205411876, виданий ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Відповідно до цього полісу, сума страхової виплати на одного потерпілого за шкоду завдану життю та здоров`ю складає 260 000,00 гривень. Вважає, що сума відповідальності страховика має бути вирахувана з суми заявлених позовних вимог.

Так, позивачі заявили вимоги про стягнення по 1 000 000,00 гривень на кожного до нього та до ОСОБА_13 , тому просить окремо рахувати 500 000,00 гривень до нього та 500 000,00 гривень до іншого відповідача.

З 500 000,00 гривень, що заявлені до нього, просить врахувати суму, яку згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен сплатити страховик, а це 36 мінімальних заробітних плат. 36 х 6 500,00 гривень = 234 000,00 гривень - ця сума не перевищує ліміту відповідальності страховика відповідно до ст.7 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де 6 500,00 гривень - мінімальна заробітна плата згідно до ЗУ «Про державний бюджет», 500 000,00 гривень - 234 000,00 гривень = 266 000,00 гривень.

Крім того, усвідомлюючи протиправність свого діяння та наслідки до яких воно призвело, зі свого боку він намагався та намагається відшкодувати завдані збитки. На його прохання 16 лютого 2022 року його товаришем ОСОБА_15 було перераховано на рахунок потерпілої ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 8 000,00 гривень, що підтверджується випискою по карті ОСОБА_15 .

Враховуючи викладене, визнає позовні вимоги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на суму 266 000,00 гривень, на кожного.

Цивільний відповідач ОСОБА_13 правом надання відзиву на цивільні позови в рамках кримінального провадження не скористалася.

Дослідивши докази, надані потерпілими в обґрунтування заявлених цивільних позовів, суд вважає за необхідне задовольнити їх частково виходячи із наступного.

Так заявлені позовні вимоги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до відповідача ОСОБА_13 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтею 1187 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

У ч.4 ст.1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Умовою застосування ч.4 ст.1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця). При цьому передання власником транспортного засобу з порушенням публічних норм (зокрема, особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння) не є його неправомірним заволодінням з огляду на наявність волі власника.

Суд зазначає, що матеріалами справи не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для притягнення власника автомобіля до відповідальності за шкоду, завдану позивачам іншою особою - володільцем авто, а тому позивачі зробили помилковий висновок про відповідальність власника.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку . Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Щодо заявлених позовних вимог потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до відповідача ОСОБА_5 , суд зазначає, що в цій частині позови підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до п.п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

З матеріалів справи встановлено, що позивачам завдано немайнових втрат, спричинених тривалими моральними стражданнями, пов`язаними з тим, як вони спостерігаючи, що життя рідної доньки та дружини невблаганно залишає її тіло, однак нічого не могли зробити, щоб повернути її до життя, а також із подальшими моральними стражданнями пов`язаними зі смертю своєї дитини та дружини. Суд погоджується з доводами позивачів, що у зв`язку із смертю доньки та дружини позивачі зазнали душевних страждань, переживань та негативних емоцій. До того ж позивачі витрачають зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню.

Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер порушення прав позивачів, його наслідки та інші обставини справи, а тому суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем ОСОБА_5 , із врахуванням розміру, заявленого позивачами, повинен бути встановлений судом у розмірі 400 000,00 гривень, що буде відповідати розумності і справедливості.

Однак стягнення суми у розмірі 400 000,00 гривень у повному об`ємі з ОСОБА_5 без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

Зокрема, п.27.3. ст.27 указаного Закону, крім іншого, передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам (усиновлювачам). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 12 лютого 2022 року, становив 6 500,00 гривень, що визначено ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IX.

Тому, суду в рахунок відшкодування моральної шкоди належало стягнути зі страховика 78 000,00 гривень (6500*12), а іншу суму - з ОСОБА_5 .

Проте, оскільки потерпілі не забажала, аби страхова компанія відшкодовувала їм моральну шкоду, необхідно зменшити визначений розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000,00 гривень на суму 78 000,00 гривень, і стягнути різницю з ОСОБА_5 , що становить 322 000,00 гривень, кожному з потерпілих.

Окрім того, суд приймає до уваги, що в судовому засіданні представником потерпілих не заперечувалось, що 16 лютого 2022 року товаришем обвинуваченого ОСОБА_5 , - ОСОБА_15 було перераховано на рахунок потерпілої ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 8 000,00 гривень, що підтверджується випискою по карті ОСОБА_15 . У зв`язку з чим, суд вважає за доцільне зменшити визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 на суму 8 000,00 гривень, та стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_16 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 314 000,00 гривень.

Щодо клопотання обвинуваченого про залучення до участі у справі при розгляді цивільних позовів потерпілих у якості третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З позиції ВП ВС у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к слідує, що положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до юридичної особи, на яку покладено обов`язок відшкодування такої шкоди.

У даній справі ВП ВС сформувала такий висновок: покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тобто, розмежувала інститути регресу та суброгації.

Так, ВП ВС зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону та ст.1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновку щодо застосування норми права, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15. Відповідно до цього висновку страховик, який виплатив страхове відшкодування, мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілих до обвинуваченого про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілих із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц сформувала висновок щодо правильного застосування норм права, яка звучить так, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Тобто, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч.1 ст.979 ЦК України). Згідно п.3 ч.1 ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У даному випадку, суд вважає, що відповідно до вищевказаних положень цивільного законодавства матеріальні збитки підлягають стягненню з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», як такі, що заявлені в межах ліміту/суми страхового відшкодування.

Однак, у даному провадженні страхова компанія не була залучена до розгляду справи.

В порядку ст.51 ЦПК, ані потерпілим, ані його представником не було залучено страхову компанію як належного відповідача.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Як вбачається зі змісту ст.ст.51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів, і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до обвинуваченого, який є неналежним відповідачем у даній категорії справі в частині відшкодування матеріальної шкоди, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову, з урахуванням того, що задоволення позову щодо матеріальної шкоди та її стягнення з третьої особи буде суперечити нормам цивільного законодавства. Проте, позивачі звернулись до суду з позовами про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, а не майнової.

Одночасно суд зазначає, що згідно із частинами першою та другою статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, на виконання вимог п.27.3. ст.27 указаного Закону, оскільки потерпілі не забажала, аби страхова компанія відшкодовувала їм моральну шкоду, судом зменшено визначений розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000,00 гривень на суму 78 000,00 гривень, і стягнуто різницю з ОСОБА_5 .

Статтею 118 ч.3 КПК України визначено, що витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ст.122 ч.2 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно з вимогами ст.124 ч.2, ст.374 ч.4 п.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку ст.124 ч.2 КПК України, на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експертів для проведення: судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/104-22/5076-Д від 21 лютого 2022 року, у розмірі 1716,20 гривень, та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/104-22/17/1/7ж-ІТ від 04 березня 2022 року, у розмірі 1372,96 гривні, а всього 3089,16 гривень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Строк покарання рахувати з 12 лютого 2022 року.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до положень ст.174 ч.4 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації, майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року, було накладено арешт на коврик з водійського сидіння; коврик з переднього пасажирського сидіння; відеореєстратор «ASPIRING EXPERT 6» S/N1158; флеш накопичувач «Kingston», об`ємом 32GB; фрагмент куртки зеленого кольору; навушники; марлеву пов`язку; пачку цигарок, ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року, було накладено арешт на автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові синього кольору, 2016 року випуску, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14 липня 2020 року належить ОСОБА_13 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ? та ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року, було накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-G975F/DS, імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_5 , та «Лайф» НОМЕР_6 ; автомобільні ключі з маркуванням «Ford» H37T-15K601-BB ID:N3N- НОМЕР_7 , та брилок «Ford»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, вказані арешти підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, та призначити йому покарання:

- за ст.286 ч.2 КК України, у вигляді 06 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки;

- за ст.135 ч.1 КК України, у вигляді 02 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 06 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Строк покарання рахувати з 12 лютого 2022 року.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення 314 000,00 гривень (триста чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок).

В решті позовних вимог, - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення 322 000,00 гривень (триста двадцять дві тисячі гривень 00 копійок).

В решті позовних вимог, - відмовити.

Речові докази перераховані на арк.крим.пров.№37, а саме: фрагмент пластику з маркуванням 20546023 LH Ford, три фрагменти пластику, фрагмент бічного дзеркала, фрагмент бамперу з маркуванням «Ford» HS73-19953-CD, фрагмент бамперу, противотуманну фару з маркуванням OD891FOQ LED LH OE, котрі згідно квитанції №1438/22, зберігаються в катері схову речових доказів Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_13 .

Речові докази перераховані на арк.крим.пров.№38, а саме: стерильний марлевий тампон зі змивами з ручки водійської двері автомобіля ззовні, стерильний марлевий тампон зі змивами з рульового керма автомобіля, стерильний марлевий тампон зі змивами з важілю перемикання передач автомобіля, стерильний марлевий тампон зі змивами з внутрішнього важелю водійських дверей автомобіля, прозору дактилоплівку з мікрооб`єктами з водійського сидіння автомобіля, прозору дпктилоплівку з мікрооб`єктами з пасажирського переднього сидіння автомобіля, прозору дактилоплівку з мікрооб`єктами з заднього сидіння автомобіля, фрагмент куртки зеленого кольору, марлеву пов`язку, пачку цигарок, три липкі стрічки зі слідами папілярних ліній, котрі згідно квитанції №1438/22, зберігаються в катері схову речових доказів Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, знищити.

Речові докази перераховані на арк.крим.пров.№38, а саме: коврик з водійського сидіння, коврик з переднього пасажирського сидіння, відеореєстратор «ASPIRING EXPERT 6» S/N1158, флеш накопичувач «Kingston», об`ємом 32GB, котрі згідно квитанції №1438/22, зберігаються в катері схову речових доказів Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику, або його близьким родичам.

Речовий доказ перерахований на арк.крим.пров.№38, а саме навушники, котрі згідно квитанції №1438/22, зберігаються в катері схову речових доказів Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути потерпілій ОСОБА_11 .

Речовий доказ перерахований на арк.крим.пров.№40, а саме автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові синього кольору, 2016 року випуску, котрий згідно квитанції №1438/22, зберігається на спеціальному майданчику Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_13 .

Речовий доказ перерахований на арк.крим.пров.№78, а саме компакт-диск CD-R, з відеозаписом ДТП, котрий зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази перераховані на арк.крим.пров.№99, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-G975F/DS, імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_5 , та «Лайф» НОМЕР_6 ; автомобільні ключі з маркуванням «Ford» H37T-15K601-BB ID:N3N- НОМЕР_7 , та брилок «Ford»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , котрі згідно квитанції №1439/22, зберігаються в катері схову речових доказів Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику, або його близьким родичам.

Речовий доказ перерахований на арк.крим.пров.№157, а саме флеш-носій micro SD марки «Apacer» об`ємом 8GB, чорного кольору з відеозаписом ДТП, котрий зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт майна, накладений в рамках кримінального провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, а саме коврик з водійського сидіння; коврик з переднього пасажирського сидіння; відеореєстратор «ASPIRING EXPERT 6» S/N1158; флеш накопичувач «Kingston», об`ємом 32GB; фрагмент куртки зеленого кольору; навушники; марлеву пов`язку; пачку цигарок, відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року.

Скасувати арешт майна, накладений в рамках кримінального провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, а саме автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові синього кольору, 2016 року випуску, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14 липня 2020 року належить ОСОБА_13 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ? відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року.

Скасувати арешт майна, накладений в рамках кримінального провадження №0000207 від 12 лютого 2022 року, а саме мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-G975F/DS, імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_5 , та «Лайф» НОМЕР_6 ; автомобільні ключі з маркуванням «Ford» H37T-15K601-BB ID:N3N- НОМЕР_7 , та брилок «Ford»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року.

Судові витрати у кримінальному провадженні за проведення: судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/104-22/5076-Д від 21 лютого 2022 року, у розмірі 1716,20 гривень, та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/104-22/17/1/7ж-ІТ від 04 березня 2022 року, у розмірі 1372,96 гривні, а всього 3089,16 гривень, на підставі ст.124 ч.2 КПК України, стягнути із засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Матеріали кримінального провадження за №0000207 від 12 лютого 2022 року, в одному томі, залишити при обвинувальному акті, справа №210/959/22, провадження №1-кп/210/384/22.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому, його захиснику, представнику потерпілих та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1