Справа № 199/3983/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро клопотання дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000139 30.09.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 від 30.06.2022 р. визнано речовим доказом речовину рослинного походження зеленого кольору, подрібнену, не висушену, візуально схожу на канабіс, яку добровільно видав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події. На переконання дізнавача, на вказане майно необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів.
Розглянув клопотання дізнавача, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання, виходячи з наступного.
Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК України).
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на вищенаведене встановлений КПК України порядок передбачає накладення арешту виключно з метою, яка зазначена у ч. 2 ст. 170 КПК України, та судова процедура повинна гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна дізнавачем зазначається, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно, на думку слідчого, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, слідчому судді наданий протокол огляду місцевості від 29.06.2022 р. та постанова дазнавача про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від д30.06.2020 р., яка повністю відтворює протокол огляду від 29.06.2022 р. в частині обставин, за яких відбувалося вилучення майна, втім, не долучено доказів на підтвердження виконання дізнавачем вимог Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка затверджена наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 р. №51/401/649/471/23/125, в частині обов`язку вказати у протоколі кількість, міру, вагу, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки виявленого предмета.

Поза увагою дізнавача також залишилося те, що відповідно до п. 9 вказаної вище Інструкції, усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених ідповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.

Дізнавачем не дотримані вимоги п. 11 зазначеної вище Інструкції, відповідно до якої вилучені предмети, документи, цінності, які є речовими доказами, повинні бути оглянуті (у необхідних випадках за участі спеціаліста), детально описані в протоколі огляду. В протоколі відображаються кількісні і якісні характеристики предметів, всі інші індивідуалізуючі ознаки, які дозволяють відрізнити об`єкт від подібних йому, а також ті, які зумовлюють його доказове значення.

Невиконання вимог Інструкції дізнавачем підтверджується відповідним протоколом огляду місцевості від 29.06.2022 р. (а.с. 8).

Таким чином, слід дійти висновку, що стороною обвинувачення не було долучено жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.
КПК України містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади.
Слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи дізнавача та не виконувати вимоги чинного законодавства України, якими встановлені обов`язкові передумови для задоволення відповідних клопотань, та формально підходити до розгляду таких клопотань, приймаючи рішення про задоволення невмотивованих клопотань по кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).
Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя, оцінив надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, дійшов до висновку, про наявність підстав для постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання дізнавача через недоведеність необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами гр. ОСОБА_4 , гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ч. 3 ст. 26, ст. 94, ч. 1 та ч. 2 ст. 110, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 132, ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 173, ст.ст. 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000139 30.09.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відмовити повністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська ОСОБА_1