Справа №:755/4952/22
Провадження №: 1-в/755/217/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канева, Черкаської обл., громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
від відбування покарання, у зв?язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом?янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року,-
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
інспектора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване тим, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 , засуджений за ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання, у виді 3 /трьох/ років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 07.11.2019 року постановою слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. ОСОБА_8 . Ведяпіна ОСОБА_3 оголошено у розшук. 22.11.2019 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак станом на 07.11.2019 року минуло 3 роки 10 місяців 17 днів, що перевищує строк давності виконання обвинувального вироку, передбачений п.2 ч.1 ст.80 КК України, тому із цих підстав просить суд звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 клопотання адвоката ОСОБА_4 підтримали просили його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вироком Дніпровського районного суду від 26.05.2022 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України із приєднанням вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року, яким він засуджений за ч.1 ст.286 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який виконувати самостійно.
Нормами ст.80 КК України передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов?язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Згідно ч.5 ст.57 КВК України, у разі неприбуття засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання та в разі, якщо його місцезнаходження невідоме, уповноважений орган з питань пробації надсилає органам Національної поліції подання про оголошення його в розшук та подання до суду для вирішення питання направлення засудженого до місця відбування покарання в порядку, установленому для засуджених до позбавлення волі. Після затримання засуджений направляється до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів подання, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 , засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання, у виді 3 /трьох/ років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
14.06.2016 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про затримання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його направлення до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, оскільки матеріали особової справи № 2/16 - засудженого ОСОБА_3 не містять даних про те, що він взагалі отримав припис про виїзд до місця відбування покарання та не виїхав не пізніше трьох діб з дня його до місця відбування покарання, у розумінні ст.57 КВК України.
Згідно довідки №2510124 від 23.12.2016 року, складеної заступником начальника Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві, капітана внутрішньої служби, ОСОБА_9 про те, що засуджений ОСОБА_3 припис про виїзд до місця відбування покарання не отримав, у зв`язку з тим, що не вдалося встановити місце перебування засудженого.
05.09.2016 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про направлення засудженого ОСОБА_3 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, оскільки ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, заходів щодо його доставки в судове засідання органами Національної поліції та органом виконання покарання вжито не було.
05.11.2019 року слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. ОСОБА_8 . Ведяпіна ОСОБА_3 повідомила про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
07.11.2019 року постановою слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. ОСОБА_8 . Ведяпіна ОСОБА_3 оголошено у розшук.
22.11.2019 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно інформації яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вироком Дніпровського районного суду від 26.05.2022 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 17000 гривень. На підставі ч.ч.1, 4 ст.71, 72 КК України ОСОБА_3 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який виконувати самостійно.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що не відбування покарання у виді обмеження волі та ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст.382 КК України умисне невиконання вироку, що набрав законної сили супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність.
Із огляду на викладене та з урахуванням того, що ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року до покарання у виді обмеження волі умисно ухилився від його виконання про що свідчить вирок Дніпровського районного суду від 26 травня 2022 року, яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.57, 80 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв?язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом?янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року - відмовити.
Особову справу відносно ОСОБА_3 повернути до Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: