В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/111/22

Провадження № 1-кп/936/43/2022

29.03.2022 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Воловець кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000007 від 18.01.2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Гукливий Воловецького району Закарпатської області, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: Воловецьким районним судом 02.12.2020 року за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, згідно ст. 89 КК України судимість не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 , 21.02.2021 року близько 16:30 год., 19.09.2021 року близько 22:00 год. та 15.01.2022 року близько 10:00 год. знаходячись по місцю спільного проживання зі своєю матір?ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами та погрозах фізичною розправою.

Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_4 заподіяв своїй матері ОСОБА_5 систематичних психологічних страждань, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в суд не з`явилась, однак подала заяву в якій свої свідчення залишає без змін, а справу просить розглянути у її відсутності.

Фактичні обставини справи не оспорюються в судовому засідання ні обвинуваченим, ні іншими учасниками процесу. З огляду на це, суд з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумніву в добровільності їх позицій, роз`яснивши, що вони в такому випадку позбавляються права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, розглянув справу за правилами передбаченими цими нормами.

Суд належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення і його дії вірно кваліфіковано за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття. Обтяжуючими обставинами є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп?яніння та рецидив злочинів.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_4 не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за аналогічний злочин та повторно вчинив правопорушення, маючи непогашену судимість, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, а згідно досудової доповіді ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є високими.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, визначеному санкцією ст.126-1 КК України.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений критично ставиться до вчиненого ним кримінального правопорушення, матеріальних збитків не заподіяно, вчинив нетяжкий злочин, покарання за попереднім вироком відбув повністю, думку прокурора щодо призначення покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд в 30-денний термін з часу його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1