ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11795/17

Провадження № 11-кп/4820/282/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника
цивільного відповідача ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0000486 від 14.06.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Катузра, Узбекістан, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючу, заміжню, інваліда ІІ групи, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону України № 586-VI від 24.09.2008 чинній на час вчинення кримінального правопорушення), та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно із ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_7 звільнено від визначеного покарання, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 450 145 грн. матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, та 5 000 грн. моральної шкоди, а всього 455 145 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з СК «Перша» на користь ОСОБА_9 49 000 (сорок дев`ять тисяч) грн. 00 коп. страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 2 462 (дві тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 88 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 13 червня 2016 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи належним ОСОБА_10 автомобілем марки "VAZ21713 ZNH" д.н.з. НОМЕР_1 , разом із пасажирами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухаючись по автомобільній дорозі М-12 «Стрий-Кіровоград-Знам`янка», на території Пироговецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в напрямку з м. Хмельницького до м. Вінниці на 277 км.+850 зі швидкістю близько 85 км/год., в порушення вимог пп. 10.1, 14.2 (б), 14.6 (а,е), лінії горизонтальної розмітки 1.1 Правил дорожнього руху (затверджених Постановою № 1306 Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року), перед виконанням обгону, не переконалась у безпечності виконання вказаного маневру, не переконалась у тому, чи водій автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався перед нею у тій самій смузі руху, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, усвідомлюючи, що на вказаній ділянці дороги наявні дві смуги для руху в одному напрямку, перетнула суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, та, намагаючись таким чином виконати обгін автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , яка в той час здійснювала маневр розвороту, із увімкненим сигналом про намір повороту ліворуч, допустила зіткнення передньою правою частиною автомобіля марки "VAZ21713 ZNH" д.н.з. НОМЕР_1 із передньою лівою частиною автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "VAZ21713 ZNH" д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 7-го ребра зліва із зміщенням, перелому 2,3,4 плесневих кісток із зміщенням правої стопи, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями порушила вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пп. 10.1, 14.2 (б), 14.6 (а,е) та лінії горизонтальної розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає у наступному:

- п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 14.2 (б) Перед початком обгону водій повинен переконатися у тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч;

- п.14.6 (а,е) Обгін заборонено на перехресті; обгін заборонено на дорогах, що мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку;

- лінію горизонтальної розмітки 1.1 перетинати забороняється.

В результаті порушення водієм ОСОБА_7 вищевказаних вимог пп. 10.1, 14.2 (б), 14.6 (а,е) та лінії горизонтальної розмітки 1.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками заподіянням потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 460 000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник та представник цивільного відповідача подали апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Свої вимоги аргументує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує про неприпустимість притягнення особи до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, вказуючи, що 27 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, за одних і тих же фактичних обставин справи.

Звертає увагу на невідповідний орган досудового розслідування, з огляду на те, що однією із учасників ДТП є ОСОБА_9 , яка являється працівником правоохоронного органу, а тому досудове розслідування повинно проводитися органами ДБР.

Зазначає, що дане кримінальне провадження відноситься до приватного обвинувачення, так як потерпілий ОСОБА_11 пов`язаний спільним побутом із обвинуваченою, від якого жодних заяв про злочин не надходило.

Стверджує про здійснення досудового розслідування поза межами процесуального строку, оскільки обвинувальний акт надійшов до суду 16 червня 2017 року, тоді як ОСОБА_7 фактично визнана підозрюваною з 14 червня 2016 року, тобто з моменту внесення відносно неї відомостей до ЄРДР, в яких міститься інформація про вчинення злочину саме обвинуваченою.

Акцентує увагу сторона захисту і на невідповідності фактичних обставин справи, зокрема, в частині дати вчинення обвинуваченою злочину, між підозрою та зміненим обвинувальним актом, що є неприпустимим.

Звертає увагу захист і на інші процесуальні порушення допущені як судом так і органом досудового слідства, зокрема:

-не відкриття стороні захисту, в порядку ст.290 КПК України, медичних документів потерпілого ОСОБА_11 , на підставі яких проводилась судово-медична експертиза;

-відсутність у матеріалах кримінального провадження ухвали суду про надання дозволу слідчому на медичну документацію потерпілого;

-безпідставну відмову суду у задоволенні клопотання про допит ключового свідка сторони захисту ОСОБА_13 , який був очевидцем ДТП;

-неврахування показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які будучи понятими, зазначили, що жодних слідчих експериментів за їх участю не було проведено;

-невмотивоване відхилення клопотання захисту про проведення комісійної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи;

-проведення судово-медичної експертизи без медичного обстеження потерпілого ОСОБА_11 ;

-відсутність у ОСОБА_9 статусу потерпілої, так як їй не заподіяно середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

-поверхневий і упереджений розгляд цивільного позову, без належного обґрунтування розміру стягнення моральної і матеріальної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Перша» просить оскаржуваний вирок змінити, відмовивши у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_9 в межах процесуального строку не звернулася до страхової компанії для отримання страхового відшкодування. Цивільний позов поданий 22.07.2017 року, а саме після спливу річного строку з дня ДТП, що свідчить про втрату потерпілою права на страхове відшкодування.

Звертає увагу і на порушення судом процесуальних прав цивільного відповідача в ході судового розгляду, а саме проведення судового засідання 02.12.2021 року без участі сторони провадження, що призвело до порушення права на виступ у судових дебатах.

Розглянувши справу в межах поданих апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді, доводи захисника, обвинуваченої, представника цивільного відповідача на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши повторно докази під час апеляційного розгляду в частині допиту свідка ОСОБА_13 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні нею, як особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам та підтверджені наявними у справі, дослідженими судом та наведеними у вироку доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема:
-показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона, керуючи автомобілем, рухаючись з м. Хмельницького в напрямку до с. Червона Зірка, в правій смузі руху, включивши покажчик повороту ліворуч, перестроївшись, продовжила рух в лівій смузі руху. Під`їжджаючи до переривчастої лінії, зменшивши швидкість руху, з увімкненим сигналом про намір повороту ліворуч, почала здійснювати розворот, та коли частково перетнула переривчасту лінію в неї в`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , який до моменту зіткнення рухався за нею по тій самій смузі руху;
-показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були очевидцями того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , при обгоні, перетнувши суцільну лінію розмітки, допустив зіткнення із автомобілем, який із увімкненим лівим покажчиком повороту повертав ліворуч для здійснення розвороту.

Ці показання суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки вони фактично співпадали між собою та були повністю підтверджені усією сукупністю інших доказів по справі, у тому числі:
-даними, зафіксованими у протоколі огляду місця ДТП та протоколах огляду транспортних засобів;
-результатами, отриманими під час проведення слідчих експериментів із свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ;
-висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким потерпілому ОСОБА_11 в результаті ДТП спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження;
-висновками судових авто-технічних експертиз та показаннями судового експерта ОСОБА_16 .

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , не врахувавши дорожню обстановку, здійснила обгін автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , який на той час здійснював маневр розвороту, чим порушила вимоги пп. 10.1, 14.2 (б), 14.6 (а,е), лінії горизонтальної розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. При цьому обвинувачена у разі дотримання правил дорожнього руху мала технічну можливість уникнути зіткнення у дорожній обстановці, що склалася. Тоді як недотримання таких правил безпеки руху призвело до зіткнення з автомобілем та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому.

Оскільки викладені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, та відповідають фактичним обставинам провадження, у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність та достатність, які у своїй сукупності викривають обвинувачену у вчиненні інкримінованого злочину, та які судом обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку.
У зв`язку із чим, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, слід визнати безпідставними.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 щодо обставин події є послідовними, не суперечливими, відповідають об`єктивно зафіксованим у протоколі огляду місця події слідам, підтверджені результатами слідчих експериментів та висновками авто-технічних експертиз у кримінальному провадженні, а тому обґрунтовано, на спростування доводів апеляційної скарги, покладені судом в основу обвинувального вироку.
З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги показання допитаного в ході апеляційного розгляду свідка ОСОБА_13 про те, що автомобіль потерпілої з крайньої правої смуги руху виїхав на ліву смугу руху, спричинивши зіткнення з автомобілем обвинуваченої.

Всупереч доводам сторони захисту, місцевим судом надано оцінку всім учасникам події, в тому числі і діям потерпілої ОСОБА_9 (учасника ДТП).

Місцевий суд з`ясував, хто з водіїв створив небезпечну дорожню обстановку, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, та хто мав можливість уникнути зіткнення, тобто суд з`ясував як характер допущених порушень так і ступінь участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку.

Як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.

Зокрема, призначено та проведено судові автотехнічні експертизи. Усі вихідні дані для проведення експертиз бралися з належних і допустимих доказів.

Всупереч доводам захисника, місцевий суд не мав підстав для визнання недопустимими доказами висновки зазначених експертиз.

Колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про те, що ОСОБА_7 визнана підозрюваною з моменту внесення відомостей про злочин до ЄРДР, адже це суперечить кримінальному процесуальному законодавству, який не пов`язує внесення відомостей про злочин із підозрою.

Складення відносно обвинуваченої ОСОБА_7 протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності на підставі ст.124 КУпАП, за дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, не виключає притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ст.286 КК України, наслідком чого є заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому.

Доводи щодо порушення підслідності кримінального провадження є необґрунтованими.

Те, що однією із учасників ДТП є ОСОБА_9 , яка являється працівником правоохоронного органу, не свідчить про необхідність здійснення досудового розслідування органами ДБР, так як відомостей про вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_9 матеріали провадження не містять.

Відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. Лише у разі відмови особи надати такий доступ процесуальний закон вимагає втручання слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати тимчасовий доступ до речей і документів органу досудового розслідування.

Сторона захисту не надала підтвердження тому, що доступ до цієї медичної документації не був наданий добровільно.

Колегія суддів також відхиляє довід про порушення правил статті 290 КПК України щодо медичної документації.

Стала практика Верховного Суду свідчить про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в значенні статті 412 вказаного КПК і саме собою не веде до визнання висновку експерта недопустимим доказом, якщо сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів.

Колегія суддів погоджується із стороною захисту про те, що структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті.

Однак, не може погодитися із тим, що у даному кримінальному провадженні відмінність дати вчинення злочину між підозрою та обвинувальним актом, є істотним порушенням, оскільки обвинувачення у цій частині було змінено прокурором у судовому засіданні, що повністю ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Несвоєчасне звернення ОСОБА_9 до страхової компанії для отримання страхового відшкодування, не є підставою для відмови у задоволенні її цивільного позову, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, відповідно до встановлених фактичних обставин провадження, обґрунтовано визнав винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, та правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.286 КК України.

Жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено, тому в задоволенні вимог поданих апеляційних скарг слід відмовити.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та представника цивільного відповідача без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3