Справа № 541/405/22
Провадження № 1-кп/541/100/2022
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миргород Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1, ст. 125 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_5 з 15.03.2021 по 13.11.2021, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 систематично вичиняє щодо свого батька ОСОБА_6 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою та погрозою фізичною розправою, внаслідок чого останньому могла бути завдана шкода психічному здоров`ю.

Що підтверджується постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2021 року, згідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді 50 годин громадських робіт.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді адміністративного арешту строком на п`ять діб.

Не зробивши належних висновків щодо своєї поведінки, в період часу з 15.03.2021 по 13.11.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись у житловому будинку АДРЕСА_1 , продовжив безпідставно, без будь-якого підґрунтя, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вчиняти акти домашнього насильства відносно свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою у адресу потерпілого ОСОБА_6 , словесних образах у присутності малолітнього племінника, погрозах фізичною розправою, з метою умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо свого батька та демонстрації своєї зверхності та зневаги над ним.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 викликав у потерпілого ОСОБА_6 побоювання за свою безпеку, принизив його честь та гідність, завдав потерпілому моральних та психологічних страждань, чим погіршив його самопочуття у момент скоєння домашнього насильства та якість його життя загалом, тим самим довівши свій злочинний умисел до кінця.

В судовому засіданні ОСОБА_5 винним себе в скоєнні кримінального правопорушення не визнав, суду пояснив, що він будь-яких насильницьких дій психологічного характеру щодо батька не вчиняв. Батько провокував його на сварки, інколи він перебував в стані алкогольного сп`яніння, потім батько викликав поліцію і були складені протоколи та в подальшому він притягався до адміністративної відповідальності.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, сторона обвинувачення посилалася на наступні докази.

Витяг з ЄРДР №0000098 від 11.02.2021 та від 06.08.2021 року відповідно до якого внесені відомості про вчинення 11.02.2021 року близько 14 год 40 хв. ОСОБА_5 за місцем свого проживання АДРЕСА_1 відносно батька ОСОБА_6 домашнього насильства та 06.08.2021 року близько 11 год 26 хв. про систематично вчинення ОСОБА_5 за місцем свого проживання АДРЕСА_1 відносно батька ОСОБА_6 психологічного насильства, вчиняє сварку, виганяє з будинку та поводить себе агресивно.

Пояснення надані в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 , про те що на протязі останніх півтора роки його син обвинувачений ОСОБА_5 без його дозволу вселився в його будинок за адресою АДРЕСА_1 , зловживає спиртними напоями та постійно вчиняє щодо нього та його дочки, сестри обвинуваченого Юлії психологічне насильство. В зв`язку з чим за цей період він змушений 17 разів звертатися до поліції. У лютому та серпні минулого року він також звертався, оскільки син у лютому в ході сварки хватав його за руки та їх викручував, а в серпні виганяв з будинку. Все це завдає йому значних психологічних страждань.

Заяви ОСОБА_6 11.02.2021 та від 06.08.2021 року про притягнення до кримінальної відповідальності його сина ОСОБА_5 який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння систематично вчиняє щодо нього домашнє психологічне насильство, що призводить до розладів його здоров`я.

Постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.02.2021 (справа №541/103/21), згідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні повторно насильства в сім`ї, а саме: умисних дій психологічного характеру, що полягали у висловлюванні 14.01.2021 року на адресу своєї сестри ОСОБА_7 та 19.01.2021 на адресу свого племінника ОСОБА_5 нецензурною лайкою та погрозою фізичною розправою, внаслідок чого останнім могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді 40 годин громадських робіт.

Постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.04.2021 (справа №541/302/21), згідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні повторно насильства в сім`ї, а саме: умисних дій психологічного характеру, що полягали у висловлюванні 15.03.2021 року на адресу своєї сестри ОСОБА_7 та батька ОСОБА_6 нецензурною лайкою та погрозою фізичною розправою, внаслідок чого останнім могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді 50 годин громадських робіт.

Постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.10.2021 відповідно якої ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні повторно насильство в сім`ї, а саме: умисних дій психологічного характеру, що полягали у висловлюванні 20.09.2021 року на адресу свого батька ОСОБА_6 нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою, внаслідок чого останньому могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 340 грн.

Постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.12.2021 відповідно якої ОСОБА_5 визнано винним щодо скоєння домашнього насильства відносно свого батька ОСОБА_6 06.08.2021 року об 11 год. 27 хв. в АДРЕСА_1 , а провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього кодексу, за винятком випадків, зазначених у ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених цим кодексом випадках на потерпілого. Тобто саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Кримінальна відповідальність за ст. 126-1 КК України настає за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Ознака систематичність характеризує діяння як таке, що було вчинено три і більше разів. Окрім того, всі вчинені діяння повинні бути тотожними та об`єднані спільним умислом.

Зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі № 583/3295/19 суд звернув увагу на наступне: «словосполучення систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.
Тому, для настання кримінальної відповідальності за статтею 126-1 Кримінального Кодексу України необхідно три задокументованих випадки насильства, незалежно від того, в якій спосіб закріплено факти вчинення домашнього насильства.
Відповідно до витягу з ЄРДР №0000098 ОСОБА_5 вчиняв систематичне вчинення психологічного насильстващодо свого батька ОСОБА_6 11.02.2021 та 06.08.2021.

На підтвердження обвинувачення щодо скоєння кримінального правопорушення 11.02.2021 року стороною обвинувачення не надано будь яких об`єктивних доказів, оскільки відповідно до наданої постанови ОСОБА_5 04.02.2021 визнано винним у вчиненні насильство в сім`ї, 14.01.2021 року щодо сестри ОСОБА_7 та 19.01.2021 щодо племінника ОСОБА_8 .

На підтвердження обвинувачення щодо скоєння кримінального правопорушення 06.08.2021 року стороною обвинувачення також не надано будь яких об`єктивних доказів, оскільки відповідно до наданої постанови ОСОБА_5 15.04.2021 (справа №541/302/21), визнано винним у вчиненні насильства в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні 15.03.2021 року на адресу своєї сестри ОСОБА_7 та батька ОСОБА_6 нецензурною лайкою та погрозою фізичною розправою, внаслідок чого останнім могла бути завдана шкода психічному здоров`ю

Надані суду заяви потерпілого ОСОБА_6 , на підставі яких внесені відомості в ЄРДР про вчинення обвинуваченим 11.02.2021 року та 06.08.2021 року психологічного насильства щодо заявника батька ОСОБА_6 , не можуть бути беззаперечним доказом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено систематичне вчинення психологічного насильства обвинуваченим ОСОБА_5 відносно потерпілого ОСОБА_6 в період з 15.03.2021 по 13.11.2021, а саме 11.02.2021 року та 06.08.2021 року згідно відомостей внесених до ЄРДР.
Крім того постановою Миргородського міськрайонного суду від 02 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення повторно протягом року 06.08.2021 об 11 год. 27 хв. за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 відносно свого батька психологічного насильства що виразилося у вигнанні останнього з будинку. Провадження у справі закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В той час, як відповідно до наданого на підтвердження винуватості ОСОБА_5 витягу з ЄРДР №0000098 від 06.08.2021 року - 06.08.2021 року близько 11 год. 26 хв. ОСОБА_5 систематично вчиняє за місцем свого проживання АДРЕСА_1 відносно батька ОСОБА_6 психологічне насильство, вчиняє сварку, виганяє з будинку та поводить себе агресивно.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Вказаний принцип окрім Основного Закону закріплений серед іншого і в ч. 1 ст. 19 КПК України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили. Кримінальне провадження підлягає негайному закриттю, якщо стане відомо, що по тому самому обвинуваченню існує вирок суду, який набрав законної сили. Право не бути притягненим до суду або покараним двічі за одне й те саме діяння (non bis in idem) закріплено в ст. 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що «1. нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінального процедури цієї держави. 2. Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або ново виявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи. 3. Жодних відступів від положень цієї статті не допускається на підставі статті 15 Конвенції».

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
Однак незважаючи на внесення до ЄРДР інформації про скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України 11.02.2021 року та 06.08.2021 року, обвинувальний акт не містить даних про місце, час та обставини умисного систематичного вчинення психологічного вчиненого обвинуваченим у вказані дати та час, тому суд під час судового розгляду був позбавлений можливості з`ясувати обставини скоєння кримінального правопорушення 11.02.2021 року та 06.08.2021 року.

Статтею 284 КПК України серед іншого передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (ч.1 п. 2).
Таким чином виходячи з вищевикладеного суд вважає що провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, систематичності як обов`язкової ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України.
Разом з тим судом встановлено, що 06.04.2021 близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував за місцем свого фактичного проживання за адреою: АДРЕСА_1 , де в цей час перебувала потерпіла ОСОБА_9 . На ґрунті раптово виниклого конфлікту через особисті неприязні відносини у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 , почав ображати останню нецензурними словами, після чого приклавши силу, здійснив один поштовх руками в область грудей ОСОБА_9 внаслідок якого остання вдарилася головою об одвірки та втекла до іншої кімнати. Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 слідував за ОСОБА_9 , та вихопивши в останньої з рук алюмінієву палицю, якою потерпіла здійснювала спроби захисту, тримаючи вищевказану палицю наніс два удари в область пальців та зап`ястя правої руки ОСОБА_9 .

У результаті нанесених ударів, згідно висновку судово-медичної експертизи №168 від 07.04.2021, ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця, що розташований на тильній поверхні правої кисті, з розповсюдженням на пальці і тильну поверхню нижньої третини передпліччя, які могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладання сили тупих твердих предметів, та, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 15 серпня 2021 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , де в цей час перебувала потерпіла ОСОБА_9 .

На ґрунті раптово виниклого конфлікту через особисті неприязні відносини у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 , ставши напроти та застосувавши силу, наніс один удар своєю правою ногою взутою у резинове взуття, в область лівого коліна ОСОБА_9 . Після чого остання впала на підлогу.

У результаті нанесених ударів, згідно висновку судово-медичної експертизи №396 від 16.08.2021, ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: часткового пошкодження медіальної колотеральної зв`язки лівого колінного суглобу 1 ст., синця, що розташований на передній поверхні лівого колінного суглобу, які могли утворитися від одноразової дії тупого твердого предмету та, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася в направленій на адресу суду телефонограмі просила судовий розгляд провести за її відсутності зважаючи на неможливість явки в судове засідання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що тілесні ушкодження своїй сестрі він не заподіював, вона його оговорила, оскільки в них неприязні відносини після його вселення для проживання в будинок належний його батькам за адресою АДРЕСА_1 .

Однак винуватість ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується доказами, які є належними та допустимими і узгоджуються між собою.

Заявами ОСОБА_9 про притягнення до відповідальності брата ОСОБА_5 який 06.04.2021 близько 08 год. 00 хв та 15 серпня 2021 року близько 21 год. 00 хв. за місцем їх фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , заподіяв їй тілесні ушкодження.
Протоколами огляду місця події від 07.04.2021 року та від 16.08.2021 року в ході яких оглянуто та зафіксовано місце заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_5 в приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та фототабдицями до них.

Довідкою лікаря травматолога КНП «Миргородська ЛІЛ», відповідно до якої 06.04.2021 року у ОСОБА_9 виявлено забій м`яких тканин волосяної частини голови, забій 5 та 4 пальців правої руки.

Консультативним висновком спеціаліста КНП «Миргородська ЛІЛ» від 06.04.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено ЗЧМТ (струс головного мозку).

Довідкою лікаря травматолога КНП «Миргородська ЛІЛ» №3481, відповідно до якої 15.08.2021 у ОСОБА_9 виявлено пошкодження зв`язок (хрестоподібних) лівого колінного суглобу.

Протоколами слідчого експерименту та доданим до нього відеозаписом, де зафіксовано обставин скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим, механізм нанесення ударів потерпілій останнім які повідомила ОСОБА_9 , що відповідають обставинам викладеним в обвинуваченні та узгоджуються між собою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №168 від 10.04.2021, ОСОБА_9 , 06.04.2021 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця, що розташований на тильній поверхні правої кисті, з розповсюдженням на пальці і тильну поверхню нижньої третини передпліччя, які могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладання сили тупих твердих предметів, та, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Висновком судово-медичної експертизи №396 від 16.08.2021, встановлено, що 20.08.2021 ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: часткового пошкодження медіальної колотеральної зв`язки лівого колінного суглобу 1 ст., синця, що розташований на передній поверхні лівого колінного суглобу, які могли утворитися від одноразової дії тупого твердого предмету та, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Висновками судово - медичної експертизи №534 та №533 від 13.12.2021 встановлено, що виявлені у потерпілої ОСОБА_9 , тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, повідомлених потерпілою, при проведенні слідчих експериментів.
Речовими доказами, металева палиця, якою 06.04.2021 року були спричинені потерпілій обвинуваченим тілесні ушкодження.
Таким чином, з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_9 , тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлені.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, а також особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, кримінальне правопорушення скоїв вперше, висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_5 без обмеження або позбавлення волі на певний строк, тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе у виді обмеження волі зі звільненням засудженого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для його перевиховання і попередження скоєння нових злочинів.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі в межах санкції частини цієї статті.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7,368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі терміном 1 (один) рік.

Згідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один ) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: металева палиця, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, знищити.
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України закрити на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, в разі подання апеляційної скарги, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_1