В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000071 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 16 серпня 2020 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, точного часу судом не встановлено, перебуваючи в кафе «Бордо», розташованому за адресою: смт. Білики Полтавського району Полтавської області, нехтуючи загально прийнятими нормами моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм і правил поведінки в суспільстві, чіплявся до присутніх на той час осіб, які відпочивали в кафе та грубо порушуючи громадський порядок, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно, умисно перевернув дерев`яний стіл в кафе, що спричинило пошкодження майна, на зауваження не реагував.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

Крім цього, 16 серпня 2020 року, приблизно о 03 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе «Бордо», розташованому в смт. Білики Полтавського району Полтавської області, після спілкування із ОСОБА_4 , під час якого між ними виникла сварка, вийшов на подвір`я, де умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, взяв із смітника скляну пляшку та зробив «розочку» ( уламок горловини пляшки), та підійшовши до останнього почав наносити удари, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рани і набряку м`яких тканин лівого ліктьового суглобу, волосяної частини голови в потиличній ділянці справа, садна в потиличній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки умисно наніс ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав частково та пояснив, що дійсно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 , однак такі дії вчинив із метою самозахисту, так як йому також наносились тілесні ушкодження. Свою вину у вчиненні хуліганства не визнав, оскільки стіл зачепив і не мав наміру його перевернути. Цивільний позов визнав частково та прохав зменшити суму моральної шкоди, так як має скрутне матеріальне становище, тому заявлений розмір для нього є надто тяжким. Позов у частині відшкодування витрат на правову допомогу визнав повністю. Крім цього у судовому засіданні попрохав вибачення у потерпілого ОСОБА_4 за те, що відбулось.

Винність ОСОБА_7 у пред`явлених йому обвинуваченнях підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_3 , який показав суду, що він є власником кафе «Бордо» в смт. Білики Полтавського району Полтавської області. 16 серпня 2020 року ОСОБА_7 перебував у кафе в стані алкогольного сп`яніння і виражався в адресу відпочиваючих нецензурною лайкою, погрожував, на зауваження не реагував, а потім зірвав стільницю зі столу, яку зірвати випадково не можливо. Після таких дій роботу закладу тимчасово було призупинено;

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який показав суду, що 16.08.2020 року відпочивав із ОСОБА_10 у кафе «Бордо». ОСОБА_7 перебував у приміщенні кафе де проводилась дискотека без верхнього одягу, поводив себе зухвало, заважав відпочивати, перевертав столи, в результаті чого робота закладу частково припинялась зупинялась музика та вмикалось світло. Коли ОСОБА_4 зробив зауваження ОСОБА_7 , розпочалась сварка, яка продовжилась на дворі. Сварка перейшла в бійку, під час якої ОСОБА_7 розбив скляну бутилку та наніс ОСОБА_4 удари, заподіявши тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала суду, що 16 серпня 2020 року відпочивала у кафе «Бордо», де була дискотека. Під час відпочинку, де було багато інших осіб, прийшов ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і поводив себе зухвало, штовхав усіх і заважав відпочивати. Через деякий час він пішов до столу та безпричинно його перевернув. Після цього йому зробили зауваження, а роботу дискотеки тимчасово припинили, зупинивши музику. В подальшому на дворі ОСОБА_7 наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження за допомогою розбитої частини скляної бутилки;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що 16 серпня 2020 року відпочивав у кафе «Бордо». Коли в кафе з`явився ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, то поводив себе зухвало, на зауваження не реагував, після чого перевернув стіл і музику зупинили. Такий стіл перевернути випадково не можливо. Після цього ОСОБА_7 вийшов на двір і позвав ОСОБА_4 , де наніс останньому тілесні ушкодження з використанням умисно розбитої скляної пляшки;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав суду, що спільно із ОСОБА_4 і ОСОБА_12 відпочивав у кафе «Бордо». Коли зайшов у приміщення ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і без верхнього одягу, то почав заважати відпочиваючим штовхаючи їх. На зауваження не реагував. Потім він підійшов до столу та безпричинно перевернув його. В подальшому, між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 виникла суперечка, так як останній зробив ОСОБА_7 зауваження щодо його поведінки. В подальшому, на подвір`ї ОСОБА_7 і ОСОБА_4 відбулась бійка, під час якої вони наносили тілесні ушкодження один одному. ОСОБА_7 наніс ОСОБА_4 удар розбитою скляною пляшкою у шию;

- протоколом проведення слідчого експерименту, з фототаблицями до нього, від 28.09.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_11 показала, як ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_4 (том. 1 а.с.138-140);

- протоколом проведення слідчого експерименту, з фототаблицями до нього, від 28.09.2020 року, відповідно до якого під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 показав як ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження (том 1 а. с. 143-145);

- протоколом проведення слідчого експерименту, з фототаблицями до нього, від 28.09.2020 року, відповідно до якого під час слідчого експерименту ОСОБА_14 показала, як ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_4 (том 1 а.с.155-157);

- довідкою від 15.09.2020 р. про нанесення матеріальної шкоди в розмірі 720 грн унаслідок дій ОСОБА_7 (том 1 а.с.154);

- висновком експерта № 220, відповідно до якого встановлено, що в ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження: рани і набряку м`яких тканин правого ліктьового суглобу, волосяної частини голови в потиличній ділянці справа, садна в потиличній ділянці справа. Дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані ушкодження могли виникнути 16.08.2020 року. ОСОБА_4 отримав не менше ніж 3 удари. Зазначені ушкодження ОСОБА_4 міг отримати внаслідок нанесення йому ударів предметом з загостреним краєм і не міг отримати при падінні з висоти власного зросту та самоушкодження ( том 1 а.с.149-150);

- висновком експерта № 292, відповідно до якого встановлено, що покази ОСОБА_11 , дані нею під час слідчого експерименту від 28.09.2020 року відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи ( том 1 а.с.142);

- висновком експерта № 290, відповідно до якого встановлено, що покази потерпілого ОСОБА_4 , дані ним під час слідчого експерименту від 28.09.2020 року відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи ( том 1 а.с. 147);

- висновком експерта № 291, відповідно до якого встановлено, що покази ОСОБА_16 дані нею під час слідчого експерименту від 28.09.2020 року відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи ( том 1 а.с.159).

У відповідності до вимог статтей 85 та 86 КПК України, суд вважає вище перелічені докази, які досліджені в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч.2 ст. 125 та ч. 1 ст. 296 КК України.

Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України визначена вірно, оскільки він умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України визначена вірно, оскільки він грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пошкодивши майно громадського закладу, тобто вчинив хуліганство.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєних них кримінальних проступків, обставин за яких вони були вчинені, особу обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує, що скарги на ОСОБА_7 за місцем проживання не надходили, компроментуючі матеріали відсутні, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вину визнає частково і готовий нести відповідальність за вчинене.

Крім цього суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінальних проступків та конкретні обставини справи. Зокрема те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення умисно. Також суд примає до уваги те, що ОСОБА_7 умисно розбив скляну пляшку з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Твердження адвоката ОСОБА_8 стосовно того, що органом досудового розслідування проводиться розслідування по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . ОСОБА_4 судом не примаються до уваги. Так, відповідно до Конституції України особа вважається невинуватою, доки її причетність у вчиненому не буде доведена у встановленому законом порядку, тобто обвинувальним вироком суду який набрав законної сили. Крім цього, вказана обставина не спростовує висновків суду щодо умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ОСОБА_4 .

Пояснення ОСОБА_7 про те, що наносив тілесні ушкодження із метою самозахисту також не заслуговують на увагу, так як біка відбулась на відкриті місцевості та ОСОБА_7 мав можливість залишити місце події та не наносити тілесні ушкодження потерпілому.

Щодо заперечень захисника ОСОБА_7 на показання свідків, які є знайомими потерпілого, то суд вважає їх такими, що не можуть бути взяті до уваги. Так, судом дісно встановлено, що допитані в судовому засіданні свідки є знайомими потерпілого, однак перед допитом свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань, їх покази в судовому засіданні є чіткими та послідовними та підтверджуються іншими, перевіреними судом доказами, тому підстави для визнання показання недопустимими доказами відсутні.

Суд також не приймає до уваги посилання адвоката ОСОБА_8 на те, що відомості за ч. 1 ст. 296 КК України внесені до ЄРДР лише через місяць після події, оскільки вказаний кримінальний проступок не відносить до справ приватного обвинувачення, які можуть бути порушені лише за заявою потерпілого. Факт вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. ст. 296 КК України знайшов своє підтвердження перевіреними та дослідженими судом доказами.

Призначаючи покарання, суд також враховує думку потерпілих, які вважали за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Крім цього, суд враховує надану Центром пробації досудову доповідь, згідно якої виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високого рівня небезпеки для суспільства ( в тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування суспільно-виховних заході, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У випадку, якщо суд діде висновку про можливість застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі відносно ОСОБА_7 та у випадку застосування покарання з випробуванням, Кобеляцький районний відділ вважає доцільним покласти додатково обов`язки, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції статтей особливої частини КК України (ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 296 КК України) у виді обмеження волі.

Крім цього, оскільки судом встановлено сукупність вчинених ОСОБА_7 правопорушень, то при призначенні покарання необхідно застосувати правила ч. 1 ст. 70 КК України та застосувати до ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив кримінальні проступки. Також суд враховує думки потерпілих, які не заперечують проти застосування вказаної норми, а також висновок органу пробації.

Так, суд враховує поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду. Так, протягом майже двох років (подія сталась у серпні 2020 року) жодних протиправних дій із боку обвинуваченого до потерпілих не вчинялось, скарги та зауваження не надходили. ОСОБА_7 має стабільні соціальні зв`язки: офіційно працевлаштований, одружений, виховує неповнолітню дитину доньку дружини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання є можливим, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю два роки.

Статтею 76 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки, визначені вказаною нормою.

Оскільки судом прийнято рішення про звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , то відповідно на нього необхідно покласти обов`язки, визначені ч. 1 ст. 76 КК України, які є обов`язковими до застосування. Крім цього, враховуючи досудову доповідь центру пробації, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_17 додатковий обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Розглянувши поданий потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні питання щодо поданого ОСОБА_4 позову, суд виходить з того, що відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В судовому засіданні потерпілий пояснив, що оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Крім цього, ОСОБА_4 зазначив, що в результаті вчинених правопорушень відчував головні болі, страх, мав безсоння, боявся виходити на вулицю у нічний час, хвилювався за батьків, які тяжко переживали наслідки нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . На відновлення попереднього стану йому знадобилось три місяці. Враховуючи вищевикладене, прохає суд стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду.

При вирішенні питання щодо завданої моральної шкоди ОСОБА_4 та розміру її відшкодування, суд вважає доведеним той факт, що унаслідок нанесення тілесних ушкоджень потерпілому заподіяно моральну шкоду та звичний, усталений спосіб життя був порушений. Суд вважає беззаперечим факт хвилювання потерпілого, його страх після нанесення йому тілесних ушкоджень. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що на відновлення до попереднього стану йому знадобилось три місяці.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження потерпілого про головні болі та порушення режиму сну, оскільки такі обставини суду не підтверджені, зокрема відсутні відомості про стан здоров`я потерпілого до вчинення правопорушення та після, а також призначення лікування. Таким чином, суд вважає не доведеним факт погіршення стану здоров`я потерпілого та причинно-наслідковий зв`язок таких змін з кримінальними правопорушеннями.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини справи, характер вчинених кримінальних правопорушень та ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень ( ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_4 , а також за допомогою предмету розбитої скляної пляшки та саме горловини пляшки, застосування якого є небезпечним для здоров`я), та зауважує, що метою відшкодування моральної шкоди є відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого у відшкодування моральної шкоду в розмірі 15000 грн, вважаючи такий розмір достатнім для відновлення порушеного права потерпілого.

Клопотання ОСОБА_7 про зменшення суми відшкодування, на думку суду, не підлягає задоволенню, оскільки його скрутне матеріальне становище та неможливість відшкодувати шкоду у повному обсязі в зв`язку з утриманням інших членів сім`ї не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.

Крім цього, ОСОБА_4 прохає стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 8295 грн, на підтвердження яких надав суду: Договір про надання правової допомоги, розрхунок витрат на правову допомогу, акт прийому-передачі наданих послуг, квитанцію про сплату коштів (том 1 а.с. 62-65).

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи, що відповідач у справі визнав у частині понесених витрат на правову допомогу повністю, такі витрати підтверджені належними доказами, то відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи, що суд прийняв рішення про можливість застосування до Сечі- на В. С. ст. 75 КК України, то підстави для обрання йому запобіжного заходу, який на цей час не обраний - відсутні.

Речові докази в справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 7, 368, 371, 374, 395 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 ( п`ятнадцять тисяч ) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 8295 (вісім тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень понесених витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Суддя