Справа № 344/5786/22
Провадження № 11-кп/4808/438/22
Категорія ч.4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора, на вирок Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000584 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка, зареєстрована та мешканка АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонер, розлучена, раніше не судима, громадянка України,

визнана винуватою та засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_7 засуджена за те, що вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану введеного ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, за наступних обставин.

26.04.2022 року о 09:49 год., ОСОБА_7 зайшла до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів викрала із виставкового стелажу магазину кавомолку електричну марки «Grunhelm» моделі «GC-1850», вартістю без ПДВ - 549,90 грн., яку помістила до своєї сумки, та залишила магазин, не здійснивши оплату за вказаний товар.

В подальшому, ОСОБА_7 покинула місце вчинення злочину, а викраденим розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ФОП ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суду 549,90 гривень.

З вироком не погодився прокурор та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини, правильність кваліфікації дій обвинуваченої та доведеність її винуватості, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання одночасно застосовано положення ст.ст. 69 та 75 КК України, при цьому враховано одні й ті ж обставини для застосування кожної з перелічених правових норм.

Крім цього, зазначає, що судом в повній мірі не враховано те, що обвинуваченою вчинено злочин в умовах воєнного стану та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, просив звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. В решті вирок суду просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали що характеризують особу обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Апеляційний суд не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про неправильне застосування вимог діючого законодавства при призначенні покарання, вони обґрунтовані та заслуговують на увагу апеляційного суду.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, застосував ст.69 КК України.

При цьому суд врахував її щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, пенсійний вік, стан здоров`я та відсутність судимостей.

Ці ж обставини суд першої інстанції повторно врахував для звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не мотивовані та суперечать діючому законодавству.

Так, за змістом ст.69 КК України, призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

При цьому, як неодноразово наголошував Верховний Суд та з урахуванням вимог ст.370 КПК України, у кожному випадку застосування ст.69 КК України, суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Проте, суд першої інстанції проігнорував вимоги наведених норм права та мотивуючи застосування ст.69 КК обмежився загальними фразами. Також, суд не зазначив, яким чином сукупність викладених ним обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, однією з обставин для застосування ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 .

Проте, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких документів щодо здоров`я обвинуваченої. Довідки які містяться в матеріалах справи свідчать лише про те, що за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_7 не зверталась і на обліку не перебуває.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновків, що суд першої інстанції безпідставно застосував статтю 69 КК України. Не було встановлено підстав для застосування цієї норми і під час апеляційного розгляду.

Враховуючи, що наведене порушення негативно вплинуло на правильність призначення покарання, апеляційний суд скасовує вирок в частині призначення покарання та ухвалює новий.

Разом з тим, апеляційний суд не бере до уваги доводи прокурора, про необхідність врахування при призначенні покарання тієї обставини, що злочин проти власності вчинено в умовах воєнного стану. Зазначена ознака передбачена ч.4 ст.185 КК України, а тому є кваліфікуючою і не може додатково враховуватись при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України, апеляційний суд враховує, що нею вчинено тяжкий злочин, за який санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років. При цьому, враховуючи вартість викраденого майна, а також, що раніше ОСОБА_7 правопорушень не вчиняла, достатнім та необхідним буде мінімальне покарання передбачене санкцією статті.

Також, апеляційний суд враховує, що на момент ухвалення вироку ОСОБА_7 виповнилося 64 роки, заподіяну шкоду вона добровільно відшкодувала, щиро покаялася у вчиненому, а тому її виправлення можливе без відбування призначеного покарання. Такі висновки суду не суперечать висновкам органу пробації, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновків про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік із покладенням на неї обов`язків передбачених ст.76 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420 КПК апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватою за ч.4 ст.185 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4