Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9375/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/2714/22 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 20.04.2022,
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, а своїм рішення замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким. При цьому, звертає увагу, що характеристики засудженого, заохочення та стягнення, хоча і слід враховувати, однак, це не є безумовними підставами відмови в даному випадку. Звертає увагу, що заміна покарання не є звільненням від його відбування. В свою чергу, позиція прокурора та адміністрації установи не є вирішальними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З оскарженої ухвали вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.82 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Чистиною 3 ст.82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з п.2 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Зі змісту вказаних норм слідує, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В ході розгляду провадження встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Деснянського районного суду м.Києва від 02.04.2020, за ст.186 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2020 зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 30.05.2019 по 05.03.2020 у строк відбуття покарання включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.п.19).

Початок строку відбуття покарання - 16.01.2019, кінець строку - 11.10.2022. (а.п.13).

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно матеріалів провадження, в попередньому за формальними ознаками застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України, ОСОБА_7 підлягав після 11.07.2020. Однак, 04.08.2020 на спільному засіданні комісії державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, так як не став на шлях виправлення (а.п.14-15).

Слід врахувати і довідку про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 від 20.04.202 (а.п.16), у відповідності до якої за період 2020-2021 років останній заохочень не мав, однак, мав 13 стягнень (догани та суворі догани).

Виходячи з характеризуючих даних (а.п.13-15), засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 16.01.2019. За час тримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався негативно. Допустив одне порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, з 16.01.2020 року перебував на профілактичному обліку як злісний порушник режиму тримання за зберігання заборонених предметів (мобільний телефон). Заохочень не мав. 13.07.2020 відбуває покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». За час відбування покарання характеризується негативно, допустив дванадцять порушень режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, з них двічі поміщався до ДІЗО. Заохочень не має. До роботи на виробництві установи не залучається в зв`язку з небажанням засудженого працювати, хоча з цього приводу з ним неодноразово проводились бесіди виховного характеру. Підтримує дружні стосунки із засудженими різної спрямованості. Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи, з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законом вимоги персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Участі у роботах із благоустрою відділення не приймає. Дотримується вимог пожежної безпеки під контролем адміністрації установи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу „Фізкультура та спорт, яку виконує під контролем адміністрації установи. Засуджений не регулярно займається спортом на спортмайданчику гуртожитку, участі у спортивних змаганнях серед засуджених не приймає. Стосунки з рідними та знайомим шляхом побачень не підтримує, отримував посилки-передачі. За характером скритний, впертий, у своїй поведінці не постійний, намагається нав`язувати свою точку зору. Вину у скоєному злочині не визнав. В особовій справі знаходиться копія паспорта громадянина України, зі слів засудженого паспорт знаходиться вдома. Перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до нападу на адміністрацію установи.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений ОСОБА_7 на теперішній час не довів досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що вищенаведене свідчить про не достатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже заява останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким наразі є передчасною.

Апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , в порядку ст.82 КК України, суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, в тому числі на які посилається засуджений, а також поведінку останнього та ставлення його до праці в процесі відбування покарання, у тому числі й те, що останній допускав неодноразові порушення встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (13 стягнень) заохочень не має, не працевлаштований, працювати не бажає, тобто, в цілому, до суспільно-корисної праці та виконання своїх обов`язків відноситься негативно, та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.82 КК України, а саме заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке є виключно заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 20.04.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :