ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/5149/22
Апеляційне провадження № 11-сс/818/628/22
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2,

суддів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2022 року, якою задоволено клопотання ст.слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8, погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 0000540 від 16.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000541 від 16.09.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування ОСОБА_1 підозрюється у тому, що він, діючи за попередньою змовою з іншими підозрюваними 16.09.2022 близько 18.00, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проникли на територію складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував потерпілий.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_1 разом з іншими підозрюваними, будучи одягненими у військову форму з розпізнавальними знаками органів Служби Безпеки України, знаходячись за вищевказаною адресою, із застосуванням фізичного насильства та погроз його застосування стосовно потерпілого, погрожуючи застосуванням вогнепальної автоматичної зброї стосовно останнього, протиправно діючи в умовах військового стану, спричинивши тілесні ушкодження потерпілому, заволоділи грошовими коштами останнього на загальну суму 14 000 грн, золотою каблучкою та закордонними паспортами останнього та його брата, чим спричинили матеріальні збитки потерпілому, тим самим здійснили розбійний напад на останнього.

Після вказаних вище обставин ОСОБА_1 разом з іншими підозрюваними залишили місце вчинення злочину.

16.09.2022 р. о 19-30 год. ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

17 вересня 2022 гр. ОСОБА_1 згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України було вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

18.09.2022 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2, 3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2022 року задоволено клопотанняслідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб до 14.11.2022 року без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, обрати підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що стороною обвинувачення не доведено вагомість аргументів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Зазначає, що підозра ОСОБА_1 є необґрунтованою та участь підозрюваного у інкримінованому кримінальному правопорушенні не доведено жодним доказом, а ґрунтується на уявних обставинах та припущеннях, які навіть слідчим суддею не досліджувались.

Вказує, що доказів такого ризику, як тиск підозрюваного ОСОБА_1 на потерпілого та свідків під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не надано, що свідчить про уявне припущення вказаного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. ОСОБА_1 не ухилявся від отримання повідомлення про підозру на стадії досудового розслідування та з`явився б при першій вимозі про явку, так як інших доводів, які б спростовували вказані обставини стороною захисту долучено не було, тобто, добровільно виконував процесуальні обов`язки підозрюваного та з`являвся до слідчого і суду, не перешкоджав проведенню слідчих дій. Вказані обставини та докази характеризують його, як особу з достатнім рівнем відповідальності, яка заслуговує на довіру, що не було враховано судом.

Крім того, посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, та здійснює захист України та міста Харкова від агресії російської федерації в складі Добровольчого батальйону «СЛОБОЖАНЩИНА», раніше не судимий, має постійне місце проживання та перебування, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Вважає, що суд застосував до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід лише на підставі тяжкості скоєного кримінального правопорушення, що суперечить вимогам процесуального закону та практиці ЄСПЛ.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив обрати щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість та законність ухвали слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: заяві потерпілого; протоколі огляду місця події; протоколі допиту потерпілого; протоколах обшуків; протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколах допитів свідків. (а.с.5-112).

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника про неналежність наданих органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_1 до інкримінованого правопорушення, оскільки слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні розбою за попередньою змовою, використовуючи військову форму з розпізнавальними знаками органів Служби Безпеки України, із застосуванням вогнепальної автоматичної зброї, в умовах військового стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваного.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_1 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, класифікуються як особливо тяжкий корисливий злочин, а саме - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений в умовах воєнного стану, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може вдатися до втечі, переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до довідки заступника начальника Управління СБУ ОСОБА_9 № 70/35/192 від 14.04.2022 ОСОБА_1 з 24.02.2022 року приймав безпосередню участь у виконанні бойових завдань із забезпечення національної безпеки, оборони у складі добровольчого підрозділу «Слобожанщина» та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, який вчинив будучи одягненим у військову форму з розпізнавальними знаками СБУ, що може обумовлювати наявність ризиків перешкоджання проведенню всебічного досудового розслідування та збору доказів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Колегія суддів зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги особу підозрюваного та приймає до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, зі слів одружений та має на вихованні дитину, проте зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.

Зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а також враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Також, з огляду на вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності застосування приписів ч.4 ст.183 КПК України та не застосувати до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З врахуванням зазначених обставин, суті самої підозри, висновки суду, що саме такий суворий вид запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_1 та слугуватиме досягненню процесуальним задачам і меті досудового розслідування є законними та обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_1 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2022 року- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4