Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1345/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2022 року,

в с т а н о в и в:
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволені клопотання слідчого та зобов`язано ОСОБА_9 прибувати за кожною вимогою слідчого до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, прокурора, суду.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Коростенського ВИ в Житомирській області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою ОСОБА_9 .
Звертає увагу, що у сторони обвинувачення наявні вагомі підстави вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки ніде не працює, займається лише сумнівними тимчасовими підробітками, що дає йому можливість отримати певний доход. Зазначає, що ОСОБА_9 , може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а саме: змушувати їх відмовитись від дачі показань чи змінити їх, оскільки вони ще не надавали показання безпосередньо суду, а також проживають в одному населеному пункт де і ОСОБА_9 . Звертає увагу, що злочин ОСОБА_9 вчинив у період дії військового стану. Наголошує, що вчинений злочин є злочином, який відноситься до категорії тяжких, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, є злочином проти довкілля, і в даному випадку, не обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою негативно впливатиме на авторитет органів державної влади, а саме: усвідомлення іншими громадянами відворотності покарання за вчинення злочинів вказаної категорії.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення підозрюваного та його захисників щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

В свою чергу, у відповідності до ч.1 ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням відповідних обов`язків, дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №279/1345/22, в провадженні СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000037 від 25.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Згідно клопотання прокурора досудовим розслідуванням встановлено, що 25.03.2022 близько 08:00 години ОСОБА_9 за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, прибув до території однієї з лісопилень, що розташована за межами смт. Нові Білокоровичі Коростенського району (Білокоровицької ОТГ) Житомирської області, де в цей час знаходився вантажний автомобіль марки «DAF FT XF 105» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , з причіпленим до нього спеціалізованим напівпричепом марки «HUMBAUR HSA351324», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , в напівпричепі якого знаходилася лісопродукція породи дуб кубмасою 29,09 м.куб., яка попередньо була у невстановлений слідством день та час незаконно зрубана та розкряжована невстановленою особою шляхом повного відокремлення від кореня за допомогою невстановленого знаряддя, без відповідного на те спеціального дозволу (лісорубного квитка), який видається відповідно до ст.69 Лісового кодексу України та постанови КМУ №761 від 23.05.2007 року «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів».

В результаті злочинних дій невстановленої досудовим слідством особи, яка вчинила незаконну порубку 15 дерев породи дуб у кв.52 вид. 19 та кв.62 вид.6, 11 Білокоровицького лісництва ДП "Білокоровицьке лісове господарство" відповідно до Постанови КМУ від 23.07.2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної лісу», розмір заподіяної шкоди становить 265776, 58 гривень.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_9 , якому 26.03.2022 року повідомлено про підозру за ч.4 ст.246 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вважає, що при застосуванні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_9 . Разом з цим, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено недоведеність прокурором процесуальних ризиків, як і відповідних обставин, які переконливо доводять наявність ризиків виправдовуючих застосування до підозрюваного ОСОБА_9 саме виняткового запобіжного заходу та, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам. З такими висновками слідчого судді погоджується і апеляційний суд.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_9 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчим суддею належно враховано, та що знайшло своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції, те, що підозрюваний ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, має постійне місце реєстрації та проживання, має родину, до складу якої входить малолітня дитина інвалід, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, при цьому в матеріалах провадження відсутні характеристики останнього негативного характеру (а.п.47-54, 56). Крім того, слідчим суддею встановлено і те, що підозрюваний ОСОБА_9 від органу досудового розслідування не переховується, навпаки співпрацює з органом досудового розслідування, доказів протилежного не надано прокурором і суду апеляційної інстанції.

Вище наведені обставини в суді апеляційної інстанції прокурором не спростовано, як і не доведено спроб ОСОБА_9 , на даний час, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому апеляційний суд вважає недоведеним наявність вказаного ризику.

«Тримання під вартою» відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» та «проти» звільнення (рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86, від 14 жовтня 2010 року»).

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя, дав належну оцінку усім доводам викладених в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків є достатнім для забезпечення сталої та належної процесуальної поведінки.

Зазначений запобіжний захід на даний час є співмірним з існуючими ризиками та відповідає викладеним обставинам у цьому кримінальному провадженні. На переконання апеляційного суду, саме такий обраний слідчим суддею запобіжний захід є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_9 процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Слідчим суддею зроблено цілком правильні висновки, що з огляду на об`єктивні існуючі обставини справи, характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , даних, які характеризують особу останнього, особисте зобов`язання буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків визначених ст.194 КПК України, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження, який на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для підозрюваного ОСОБА_9 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу суд має врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, відомості про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, обставини досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2022 року, якою зобов`язано ОСОБА_9 прибувати за кожною вимогою слідчого до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, прокурора, суду, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: