Справа № 204/1445/22
Провадження № 1-кс/204/332/22
УХВАЛА
Іменем України

09 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, клопотання голови Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

встановив:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання голови Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 про скасування арешту майна. В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2020 року, було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 у кримінальному провадженні накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01) із забороною органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 . На даний час кримінальне провадження закрито. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 року по справі № 205/3243/17, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року скасовано. Позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задоволено. Визнав недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11.05.1996 року на ім`я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнав недійсним нотаріально посвідчений та укладений 16.06.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Витребував у ОСОБА_7 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 . Звернувшись до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за Дніпровською міською радою, було встановлено про наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованої заяви про заборону вчинення реєстраційних дій від 03.02.2020 року, у зв`язку з чим, зупинено державну реєстрацію. На даний час відносно Дніпровської міської ради не здійснюється досудове розслідування. Підстави для арешту майна відсутні, питання про зняття арешту майна під час досудового розслідування вирішено не було. Таким чином, просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2020 року.
Представник Дніпровської міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала доводи клопотання про скасування арешту на майно та просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у клопотанні.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що на даний час відсутня потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на вказану квартиру,оскільки кримінальне провадження, в рамках якого накладено арешт на вказане майно, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, суд не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвал слідчих суддів про арешт майна, а лише оцінює доводи клопотання адвоката в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства на відповідність принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2020 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01) із забороною органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 . Згідно вказаної ухвали від 29 січня 2020 року, Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 від 23 січня 2020 року вказане майно, а саме квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом по кримінальному провадженню №0002111 від 18 жовтня 2019 року. Згідно постанови слідчого СВ відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.11.2021 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002111 від 18 жовтня 2019 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Також, в судовому засіданні встановлено, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року по справі № 205/3243/17, скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року, та позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задоволено. Визнав недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11.05.1996 року на ім`я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнав недійсним нотаріально посвідчений та укладений 16.06.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Витребував у ОСОБА_7 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради - квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.03.2021 року по справі № 205/3243/17-ц, вищевказану постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 року залишено без змін. Постановою Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.02.2021 року відрито виконавче провадження про витребування від ОСОБА_7 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .
Голова Дніпровської міської ради ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зняття арешту майна на вищевказану квартиру АДРЕСА_1 , оскільки на даний час підстави для арешту майна відсутні, питання про зняття арешту майна під час досудового розслідування вирішено не було. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти зняття арешту з вказаного майна.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність потреби в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання голови Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 про скасування арешту майна та скасувати арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2020 року.
Керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -

Постановив:

Клопотання голови Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01) із забороною органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1