Справа №579/780/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/658/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.353 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000316 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353, ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.353, ч.3 ст.187 КК України.

23 листопада 2021 року прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , яке було обґрунтовано тим, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали, а продовжують існувати.

24 листопада 2021 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 21 січня 2022 року.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2021 року та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказував, що обвинувачений жодним чином не зможе перешкодити встановленню істини у справі та забезпеченню виконання процесуальних рішень, він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, до цього часу вів добропорядний та законослухняний спосіб життя.

Зазначав, що відсутні дані про можливість і схильності обвинуваченого продовжувати свою злочинну діяльність, у матеріалах кримінального провадження відсутні вказівки на те, що до або після подій, які відбулись 24 жовтня 2020 року ОСОБА_8 здійснював якусь злочинну чи протиправну діяльність.

Вказував, що ОСОБА_8 не переховувався від слідства, не був оголошений в розшук та жодного разу належним чином не повідомлявся про необхідність з`явитись до слідчого або суду.

Зазначав, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки хвору літню матір, для якої він є єдиним допоміжником та наглядачем, яка знаходиться на його утриманні, неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання, позитивні характеристики.

Вважав, що у відношенні ОСОБА_8 можливо і необхідно обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Зазначав, що клопотання прокурора в обґрунтування наявності ризиків не містить доводи, дослідивши які суд міг би обґрунтовано дійти висновку про доведеність відповідних ризиків, слідчий посилається лише на суворість покарання.

Разом з тим вказував, що стороною обвинувачення не надано доказів наявності у ОСОБА_8 матеріальних та інших можливостей для переховування від суду.

Звертав увагу на те, що ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків, підозрюваних у цьому кримінальному провадженні взагалі не доведено судом першої інстанції, як і не доведено те, що обвинуваченим буде вчинятись незаконний вплив на них, в який спосіб він може впливати та можливість такого впливу. Крім цього, наявність цього ризику може бути усунена й іншим запобіжним заходом.

Зазначав, що стороною обвинувачення при складенні відповідного клопотання було порушено ч.3 ст.199 КПК України.

Вказував, що застосування до ОСОБА_8 домашнього арешту запобігатиме ризикам на які посилається сторона обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, прокурор заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000316 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353, ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.353, ч.3 ст.187 КК України.

24 листопада 2021 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 21 січня 2022 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати ризики, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, а також те, що судове провадження не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами апелянта відносно того, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування наявних ризиків, які визначені в ч.1 ст.177 КПК України, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_8 жодним чином не зможе перешкодити встановленню істини у справі та забезпеченню виконання процесуальних рішень, він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, до цього часу вів добропорядний та законослухняний спосіб життя, має міцні соціальні зв`язки хвору літню матір, для якої він є єдиним допоміжником та наглядачем, яка знаходиться на його утриманні, неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання, позитивні характеристики, на переконання колегії суддів не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки дані обставини існували і на час вчинення інкримінованих йому злочинів, проте не стали стримуючим фактором.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення при складенні відповідного клопотання було порушено ч.3 ст.199 КПК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме клопотанням прокурора.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4