Справа № 307/4820/21
Провадження № 1-кп/307/441/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1
з участі: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за № 0000453, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , громадянку України, з вищою освітою, працює вчителем Тячівської ЗОШ-2 ступенів, одружену, має двоє неповнолітніх дітей, інваліда 3-ї групи, раніше не судиму, у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року, точну дату та час у ході проведення дізнання не встановлено, перебуваючи в приміщенні Тячівської ЗОШ № 2, з метою уникнення відсторонення її від роботи у відповідності до Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з послідуючими змінами, ОСОБА_4 умисно використала завідомо підроблений документ, міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, видане на її ім`я, посвідчене нібито лікарем клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Медекс плюс» ОСОБА_5 , шляхом надання його дирекції школи, достовірно знаючи, що вона не проходила установленої законом процедури отримання такого документу та що такий є підробленим.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок передбачений ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку визнала повністю. Пояснила, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує сама, оскільки чоловік покинув сім`ю. Не дивлячись на те, що перебувала у декретній відпусті, через брак коштів вирішила вийти на роботу. Вона є інвалідом третьої групи по зору і побоюючись, що вакцинація може вплинути на її здоров`я вирішила придбати підроблений сертифікат про вакцинацію. У соцмережі «Телеграм» знайшла контактні дані незнайомого чоловіка, який погодився за 1500 гривень надати їй такий сертифікат. Назвала йому свої анкетні дані та домовилася з ним про зустріч у м. Ужгороді. Зустрілися біля вокзалу. Той чоловік передав їй сертифікат, а вона дала йому 1500 гривень. У вересні 2021 року, коли вже приступила до роботи, передала сертифікат медсестрі школи. Про те, що сертифікат підроблений вона знала, оскільки вакцинацію не проходила.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України доведена повністю. Це стверджується наступними доказами.

З міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.07. та 13.08.2021 була вакцинована або одержала засіб профілактики проти коронавірусної хвороби (COVID-19) вакциною Pfizer-BioNTech. Свідоцтво дійсне з 18.08.2021 по 18.08.2022 року

Заявою ОСОБА_4 від 14.12.2021 стверджено, що вона добровільно видала працівникам поліції міжнародне свідоцтво про проходження вакцинації.

Відповідно до листа директора ТОВ «Медекс плюс» № 348 від 20.12.2021, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вакцинацію від COVID-19 не проходила і за міжнародним сертифікатом не зверталася. Лікар ОСОБА_5 у ТОВ «Медекс плюс» не працює і не працювала.

Таким чином, оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім цього кримінального проступку сторона обвинувачення обвинувачує ОСОБА_4 ще й у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 5 ст. 27-ч. 1 ст. 358 КК України.
Згідно обвинувального акту в кінці червня 2021 року, точну дату та час у ході проведення дізнання не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво у виготовленні підробленого документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права, з метою використання його іншою особою, а саме, виготовленні завідомо підробленого міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, видане на її ім`я, яке посвідчене лікарем клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Медекс плюс» ОСОБА_5 , перебуваючи за місце проживання, що за вищевказаною адресою, через інтернет мережу «Телеграм», в результаті оголошення відшукала невстановлену особу, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, яка за грошову винагороду обіцяла їй виготовити завідомо підроблене свідоцтво про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19. З метою досягнення обумовленої домовленості, ОСОБА_4 , через інтернет мережу надала невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, видане на її ім`я, яке посвідчене лікарем клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Медекс плюс» ОСОБА_5 , при цьому, згідно відповіді ТОВ «Медекс плюс» за вихідним № 348 від 20.12.2021, громадянці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_2 , вакцинація від коронавірусної хвороби (COVID-19), у ТОВ «Медекс плюс» не проводилась, міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику не видавалось, а також лікар ОСОБА_5 у ТОВ «Медекс плюс» не працює і не працювала.

В подальшому, у середині липня 2021 року невстановлена досудовим розслідування особа, зустрілася в м. Ужгород, Ужгородського району, Закарпатської області неподалік залізничного вокзалу та передала ОСОБА_4 , підроблений офіційний документ, який не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходиться в офіційному обігу на території України, та виготовлений не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, видане на ім`я, з наданням права для забезпечення його особистих потреб, за що остання сплатила грошові кошти у сумі 1500 гривень. (Зміст та пунктуація обвинувального акту збережені).

Розглянувши матеріали кримінального провадження в цій частині обвинувачення, оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, суд приходить до висновку про відсутність у діях обвинуваченої Ворохта події та складу кримінального проступку передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч.1 ст. 358 КК України виходячи з наступного.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частинами 1, 2 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
З частини 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до частин другої та третьої ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Частиною 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України, чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування, чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Частиною 5 ст. 27 КК України визначено, що пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

Суд вважає, що надання невстановленій особі своїх анкетних даних, які були використані під час виготовлення завідомо підробленого міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, видане на її ім`я, не може кваліфікуватися як пособництво у сенсі ч. 5 ст. 27 КК України, так як Ворохта не вчинила жодної дії зазначеної у вказаній нормі Закону.

Надання особі, яка має намір виготовити завідомо підроблений документ, своїх анкетних даних вказаною нормою не вважається пособництвом.

Орган дізнання в обвинувальному акті не зазначив яку саме дію вказану у ч. 5 ст. 27 КК України вчинила обвинувачена Ворохта.

Таким чином, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами обвинувачення та захисту в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про подію та склад злочину у діях обвинуваченої під час надання особі, яка повинна була виготовити підроблене свідоцтво своїх анкетних даних.

Обираючи обвинуваченій покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, по місцю проживання характеризується позитивно, є інвалідом 3-ї групи; обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставини, особу обвинуваченої, суд вважає за можливе призначити їй покарання у виді штрафу.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

За таких обставин, керуючись стст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
Визнати невинуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України та виправдати її за відсутністю у її діях події та складу кримінального проступку.
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речовий доказ копію міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1