Єдиний унікальний номер справи 185/374/22
Провадження № 1-кд/185/1/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року відносно засудженої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області України, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, незамужньої, непрацюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:

- 01 березня 2021 року судом Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п. п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 174.1 КК РФ до 7 років позбавлення волі;

у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 20 грудня 2021 року наказом № 4547/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 04 жовтня 2021 року за № 06-116393/21.

ОСОБА_4 засуджено вироком Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210 (участь у злочинному угрупуванні, злочинній організації), ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі два епізоди), п. «а» ч. 4, ст. ст. 174.1 (легалізація (відмивання) грошових коштів, отриманих в результаті скоєння злочинів, вчинене організованою групою) КК Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ ВК-7 УФСВП Росії по Ліпецькій області; кінець строку відбуття покарання 15 жовтня 2026 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609, ч. 1 ст. 610 КПК України, в клопотанні ставиться питання про визначення норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винною вироком Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 на підставі вказаного вироку.

В клопотанні також заявлено прохання розглядати її у судовому засіданні без участі представника Міністерства юстиції України, участь якого згідно з ч. 1 ст. 610 КПК України не є обов`язковою.

Згідно доданих до клопотання матеріалів засуджена ОСОБА_4 подала заяву, в якій просила перевести її для подальшого відбуття покарання в Україну, громадянкою якої вона є.

Заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання підлягає задоволенню, суд, дослідивши надані документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

При зверненні Міністерством юстиції України до суду даного клопотання дотримані вимоги ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також вимоги ч. 2 ст. 610 КПК України, тому підстав для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, немає.

За змістом ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: а) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж як найменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Виходячи з положень цієї Конвенції, держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.

У судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п. п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 174.1 КК Російської Федерації, та їй призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислюється з 16 березня 2021 року. До строку відбуття покарання зарахований період перебування ОСОБА_4 під вартою з 16 жовтня 2019 року по день набрання вироком законної сили, в підтвердження чого надано копію вироку..

На теперішній час засуджена ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ ВК-7 УФСВП Росії по Ліпецькій області; початок строку 16 березня 2021 року, кінець строку відбуття покарання 15 жовтня 2026 року. Станом на 21 липня 2021 року відбута частина покарання засудженої складає 1 рік 9 місяців 05 днів, невідбута частина відповідно складає 5 років 2 місяці 25 днів, що підтверджується довідкою про відбуття покарання.

Засуджена ОСОБА_4 особисто виклала бажання продовжити подальше відбування покарання на території України, надавши письмову заяву.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 610 КПК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджена вироком суду Російської Федерації за ч.3 ст.30, п. «а» ч.3 ст. 228.1 КК Російської Федерації за замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою.

Злочин передбачений п.п. «а», «г» ч.3 ст. 228.1 КК РФ, відповідає ч.3 ст. 307 КК України (незаконний збут наркотичних засобів організованою групою), стадія вчинення злочину: замах, передбачений ч.3 ст.30 КК РФ, - відповідає ч.3 ст. 15 КК України: незакінчений замах на злочин. Злочин передбачений ч.2 ст. 210 КК РФ, відповідає ч.2 ст. 255 КК України (участь в злочинній організації). Злочин передбачений п. «а» ч.4 ст. 174.1 КК РФ, відповідає ч.3 ст. 209 КК України (легалізація (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом, вчинені організованою групою або в особливо великому розмірі)

Таким чином, враховуючи, що вчинені засудженою ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочинами, відповідальність за які також передбачена Кримінальним Кодексом України, і сама засуджена згодна на її передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

Крім того, частина 3 статті 68 КК України передбачає, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Санкція статті 307 ч.3 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тобто у разі вчинення замаху на злочин, передбачений ст. 307 ч.3 КК України, покарання не може перевищувати покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

За цих обставин, з урахуванням положень ч. 4 ст. 610 КПК України слід визначити засуджену за вироком Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда, - строк позбавлення волі, що підлягає до відбування наступним чином: за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 307 КК України з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року строк відбування покарання необхідно обраховувати з 16 березня 2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період перебування засудженого під вартою з 16 жовтня 2019 року до дня набрання вироком законної сили, тобто до 16 березня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.603, 609, 610 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року відносно засудженої ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України - задовольнити.

Привести вирок Грязінського міського суду Ліпецької області Російської Федерації від 01 березня 2021 року відносно засудженої ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, за ч.2 ст. 255 КК України, ч.3 ст. 209 КК України. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі..

Строк відбування покарання засудженої ОСОБА_4 необхідно обраховувати з 16 березня 2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період перебування засудженої під вартою з 16 жовтня 2019 до дня набрання вироком законної сили, тобто до 16 березня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена учасниками процесу, у тому числі засудженим, щодо якого вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1