Справа № 461/4891/22
Провадження № 1-кс/461/4519/22
УХВАЛА

13.10.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на грошові кошти в сумі 14 350 доларів США та 1 000 Євро, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 26.09.2022.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник вказує на те, що слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова в межах кримінального провадження №0000424 від 25.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за клопотанням старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , відповідною ухвалою, було накладено арешт на майно, яке було вилучено 22.09.2022 за результатами проведення санкціонованого обшуку за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_4 , а саме грошові кошти в сумі 14 350 доларів США та 1 000 Євро.

Заявник вказує на те, що станом на день звернення до слідчого судді відпала потреба у подальшому застосуванні арешту, оскільки вказані у клопотанні стороною захисту грошові кошти не можуть використовуються в якості доказів у кримінальному провадженні та не підлягають конфіскації. Крім того, сторона захисту вказує, що ОСОБА_6 , яка являється власником грошових коштів, не має жодного відношення до кримінального провадження, зокрема не являється підозрюваною, а тому немає необхідності подальшого застосування арешту. Також, заявник вказує на те, що грошові кошти вилучені та виявлені під час обшуку, були виявлені у помешканні ОСОБА_6 , належать їй і є предметом позики, яка була надана її сину з коштів які накопичені нею від підприємницької діяльності та доходу від оренди належного їй майна. Також, заявник вказує на те, що арештовані грошові кошти необхідні ОСОБА_6 для проведення лікування.

Заявник в судовому засіданні, клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому.

Підозрюваний в ході розгляду клопотання підтримав доводи заявника.

Слідчий в судовому засіданні клопотання заперечив. Вказав, що підозрюваний у даному кримінальному провадженні обвинувачується у корисливому злочині, який, серед іншого, супроводжувався отриманням незаконного прибутку в іноземній валюті, а тому є вагомі підстави вважати, що грошові кошти з приводу яких подане клопотання є предметом злочину та отримані у результаті незаконної діяльності підозрюваного.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на нижченаведене.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000424 від 25.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

За результатами проведення санкціонованого обшуку за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_4 , який є підозрюваним у кримінальному провадженні, 22.09.2022 виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 14 350 доларів США та 1 000 Євро.

Постановою слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 23.09.2022 року вказані грошові кошти визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 26.09.2022 накладено арешт, із позбавленням права на відчуження та розпорядження, на зазначені грошові кошти в сумі 14 350 доларів США та 1 000 Євро.

Як вказано вище, заявник вказує на те, що станом на день звернення до слідчого судді відпала потреба у подальшому застосуванні арешту, оскільки вказані у клопотанні стороною захисту речі та документи не можуть використовуються в якості доказів у кримінальному провадженні. Крім того, сторона захисту вказує, що ОСОБА_6 , яка являється власником грошових коштів, не є стороною кримінального провадження, зокрема підозрюваною, а тому немає необхідності подальшого застосування арешту. Також, заявник вказує на те, що грошові кошти вилучені та виявлені під час обшуку, були виявлені у її помешканні, належать їй і є предметом позики, яка була надана її сину з коштів які накопичені нею від підприємницької діяльності та доходу від оренди належного їй майна. Також, заявник вказує на те, що арештовані грошові кошти необхідні ОСОБА_6 для проведення лікування.

Оцінюючи наведені доводи заявника, виходжу з наступного.

Доводи заявника щодо належності грошових коштів ОСОБА_6 в ході розгляду клопотання, на думку слідчого судді, належним чином не підтверджені.

До такого висновку, приходжу, виходячи з нижченаведеного.

Заявником, на підтвердження приналежності ОСОБА_6 зазначених вище грошових коштів, надано слідчому судді копію договору позики між підозрюваним та його матір`ю ОСОБА_6 , також надані документи щодо наявності у її власності об`єкта нерухомого майна, копія довідки про доходи з органів пенсійного забезпечення.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять жодних доказів з приводу реального виконання даного договору. Також, слід відзначити, що розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_6 значно менший ніж розмір позики (сукупні доходи за жовтень 2020-вересень 2022, тобто за два роки у понад 7 разів менші розміру позики). Крім того, до клопотання не долучено жодного доказу стосовно наявності у ОСОБА_6 інших доходів. Більше того, клопотання не містить жодних даних про проведення ОСОБА_6 валютних операцій, хоча клопотання подане з приводу грошових коштів в іноземній валюті. В цьому контексті слід відзначити, що слідчим суддею при вирішенні питання про обґрунтованість клопотання враховуються доводи органу досудового розслідування стосовно того, що підозрюваний у даному кримінальному провадженні обвинувачується у корисливому злочині, який, серед іншого, супроводжувався отриманням незаконного прибутку в іноземній валюті, а тому є вагомі підстави вважати, що грошові кошти з приводу яких подане клопотання є предметом злочину та отримані у результаті незаконної діяльності підозрюваного.

Згідно ч. 3 ст. 332 КК України, санкцією даної статті встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено, що станом на день звернення до слідчого судді з даним клопотанням відпала необхідність у подальшому арешті грошових коштів.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Також, згідно положень даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення у даній справі, враховую також принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема те, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для скасування арешту та задоволення клопотання, оскільки в ході розгляду клопотання заявником не доведено належними засобами доказування, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Таким чином, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1