Справа № 445/836/21 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 11-кп/811/1007/21 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в кримінальному проваджені №0000043 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 .

Представника потерпілого ОСОБА_10

апеляційну скаргу прокурора Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складів кримінальних правопорушень.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 14 березня 2017 року вона звернулась в Управління соціального захисту населення Золочівської РДА за адресою м. Золочів, вул. Пачовського, 7, з заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, в якій ознайомилась з вимогою, у разі виникнення обставин, які можуть вплинути на право особи на допомогу, ця особа повинна повідомити про такі обставини органи праці та соціального захисту населення.

Рішенням Управління соціального захисту населення Золочівської РДА від 15.03.2017 ОСОБА_5 призначено соціальну допомогу, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею».

В подальшому ОСОБА_5 , в період з 18.06.2017 по 20.11.2017, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, а саме за ОСОБА_11 , керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, вона зобов`язана вчасно повідомити Управління соціального захисту Золочівської РДА, не повідомила про факт неможливості нею здійснювати догляд за ОСОБА_11 , у зв`язку з виїздом на тривалий період за межі території України, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 5034,40 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що з виїздом за межі території України у ОСОБА_5 не припинилося право на отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та не виникло обов`язку повідомляти орган, що проводить виплату такої допомоги, про виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата такої допомоги.

Таким чином, ОСОБА_5 не заволодівала бюджетними коштами шляхом обману, оскільки її право на отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу не припинилося, а тому в її діях відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.190 КК України.

На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування покликається на те, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності у діяннях ОСОБА_5 об`єктивної та суб`єктивної сторони складу вказаних кримінальних правопорушень, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження і без належного врахування дійсних обставин події.

Судом не взято до уваги той факт, що обвинувачена, звертаючись із заявою про призначення відповідної допомоги 29.05.2018 достовірно знала, що буде виїжджати за межі території України на тривалий час, і не зможе самостійно здійснювати догляд за ОСОБА_11 , оскільки такий виїзд, згідно наданих документів, відбувався у короткий від подання заяви час, а саме 13.06.2018. Також, згідно матеріалів справи обвинувачена ОСОБА_5 здійснювала виїзд за кордон систематично, кожного року на тривалий час, про що свідчить довідка про перетин кордону ОСОБА_5 , долучена до матеріалів кримінального провадження, зокрема в період з 18.06.2017 по 20.11.2017, з 13.06.2018 по 02.09.2018, з 24.01.2019 по 14.04.2019.

Залишено судом поза увагою також показання обвинуваченої ОСОБА_5 , згідно яких вбачається, що на час подачі заяви про нарахування їй допомоги вона знала, що буде здійснювати виїзд за кордон, оскільки повідомляла вказане комусь із працівників Управління праці і соціального захисту, однак, кому саме не вказала. Також, в особовій справі відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт повідомлення обвинуваченою вказаних обставин компетентним органам.

Окрім того, судом взагалі не взято до уваги і покази представника потерпілого ОСОБА_10 , котра зазначила, що ОСОБА_5 орган соціального захисту Золочівської РДА не повідомляла про намір здійснювати виїзд за кордон, більше того представник соціального захисту пояснила, що у разі утримання органом соціального захисту інформації про виїзд особи, якій призначена вказана виплата, за кордон, така виплата безумовно припиняється у наступний місяць, з дня виїзду за кордон такої особи.

Вказаний факт якраз і свідчить про умисність дій обвинуваченої, спрямованих на незаконне заволодіння грошовими коштами, які зараховувалися їй, ніби-то за здійснення догляду за особою з інвалідністю, за рахунок державних коштів та доводить наявність в її діях суб`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 КК

Окрім того, зазначає, що під час судового засідання у вказанму кримінальному провадженні 22.09.2021 року представник потерпілої сторони ОСОБА_10 подала до суду заяву про неможливість явки у судове засідання та відкладення розгляду справи. Однак, головуючий суддя відмовив у задоволенні такого клопотання та продовжив судовий розгляд.

Заслухавши виступ прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, виступ захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положенням ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ст.ст.94, 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції дотримані дані вимоги закону. В основу вироку покладено лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, яким суд дав правильну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Статтею 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, об`єктивна сторона якого полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживанні довірою.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під обманом який застосовується при шахрайстві слід розуміти повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, є прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив та корислива мета.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчить про наявність між цією особою та потерпілим цивільно- правових або публічно-правових відносин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 в період з 18.06.2017 по 20.11.2017, з 13.06.2018 по 02.09.2018, з 24.01.2019 по 14.04.2019 здійснювала виїзд за кордон, будучи особою, якій на підставі заяв від 14.03.2017, 29.05.2018, 29.11.2018 було призначено соціальну допомогу, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею» для догляду за її братом, ОСОБА_12 , який за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував, що заяви про призначення допомоги, із якими ОСОБА_5 зверталася до Управління соціального захисту населення Золочівської РДА, містять лише загальне посилання про обов`язок повідомити орган праці та соціального захисту населення, у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, без наведення конкретного переліку таких обставин.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею.

Відповідно до п.4 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 №1192 (надалі - Порядок №1192), допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за нею.

Положеннями п.8 Порядку №1192 передбачено, що виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли:

сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд;

закінчився строк установлення інвалідності І чи II групи і протягом місяця не підтверджено встановлення групи інвалідності, яка дає право на призначення допомоги на догляд;

особа з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни.

Так, у вичерпному переліку обставин, при настанні яких припиняється виплата допомоги на догляд, відсутня така обставина як припинення догляду, у зв`язку із виїздом особи, якій надається допомога на догляд, за межі території України.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 повідомлялася про інші обставин внаслідок яких припиняється виплата допомоги, ніж ті, що зазначені у п. 8 Порядку №1192.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора про те, ОСОБА_5 не повідомляла орган соціального захисту Золочівської РДА про намір здійснювати виїзд за кордон не можуть бути підставою для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч.1, 2 ст.190 КК України.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 не заволодівала бюджетними коштами шляхом обману, оскільки її право на отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу не припинилося, а тому в її діях відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.190 КК України.

Провівши системний аналіз норм КПК України, ч.1,2 ст.190 КК України, Закону України «Про психіатричну допомогу», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею», Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 №1192, сталої судової практики, дослідивши безпосередньо та оцінивши в сукупності надані прокурором докази, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором не доведено наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні 22.09.2021 року представник потерпілої сторони ОСОБА_10 подала до суду заяву про неможливість явки у судове засідання та відкладення розгляду справи, однак, головуючий суддя відмовив у задоволенні такого клопотання та продовжив судовий розгляд, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки представник потерпілої сторони ОСОБА_10 брала участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, відтак, право на участь у розгляді справи надання своїх аргументів та доводів нею реалізовано.
Покликання прокурора у апеляційній скарзі на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає необґрунтованим.
З врахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора про доведеність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України не знайшли свого підтвердження при перегляді вироку апеляційним судом.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 94,370,373 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законний та обґрунтований; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності в діянні обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення, яким визнав ОСОБА_5 невинуватою та виправдав її.

Прийняте у справі судове рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3