Номер провадження: 11-сс/813/1034/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000479 від 11.07.2022 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000479 від 11.07.2022 року задоволено.
Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на (двадцять один) день, до 15.09.2022 року.
Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 700 (сімсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 736 700 (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч сімсот) гривень.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, тяжкості, встановлених в ході розгляду даного клопотання ризиків, передбачених п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, майнового стану підозрюваного та його соціальних зв`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, зокрема, звертає увагу на те, що:
- заявлені слідчим ризики стороною обвинувачення не доведені;
- підозрюваний є громадянином України, раніше не судимий та має позитивні характеристики за місцем проживання;
- визначений слідчим суддею розмір застави, який необґрунтовано перевищує встановлені ст. 182 КПК України межі та є непомірним для підозрюваного.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, виходячи з того, що:
- заявлені слідчим ризики стороною обвинувачення не доведені;
- ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, неповнолітня донька та повнолітня донька, яка навчається;
- визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного, на утриманні в якого перебуває велика родина.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишити житло.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засідання захисник ОСОБА_7 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, окрім того зауважив, що підозра, повідомлена ОСОБА_8 , є необґрунтованою.
Прокурор ОСОБА_11 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, зауважив, що ОСОБА_8 підозрюєтеся у вчинення тяжкого злочину, проживає біля кордону та може здійснювати незаконний вплив на свідків, окрім того підозрюваний як організатор зустрічав осіб у себе вдома.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, слідчий суддя виконав вимоги ст.ст. 176-178 КПК, які регламентують застосування запобіжного заходу

Апеляційний суд, щодо посилань захисника ОСОБА_7 на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 , підозри вважає за необхідне звернути увагу на те, що за загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слідчий суддя, а також апеляційний суд, незалежні у своїй діяльності, суб`єктивно оцінюють наявність достатніх умов та обґрунтованих належних доказів, що особа ймовірно могла вчинити інкримінований їй злочин.

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, доведеність його вини, належності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто про його можливу причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

Посилання захисників на відсутність заявлених слідчим ризиків з огляду на відсутність доказів можливого впливу підозрюваного на свідків, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків та може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 9-ти років, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, крім того, підозрюваний проживає у прикордонній смузі з Республікою Молдова;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в значній мірі підтверджується показаннями свідків, анкетні данні яких відомі підозрюваному, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- оскільки всі особи, які можуть бути причетні до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не встановлені, ОСОБА_12 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати встановленню зазначених осіб, шляхом повідомлення їм інформації, яка стала йому відома під час досудового розслідування та може бути використана ними для уникнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- оцінюючи фактичні обставини справи, зокрема характер інкримінованого кримінального правопорушення, який направлений на посягання встановленого порядку перетинання державного кордону, зокрема особами військовозобов`язаного віку під час воєнного стану в Україні, свідчить про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі слідчого судді наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Соціальні зв`язки підозрюваного апеляційний суд безумовно враховує, але відсутність судимостей, постійне місце проживання та позитивні характеристики не є такими беззаперечно стримуючими факторами, які би спростували існування ризиків можливого вчинення підозрюваним спроб ухилення від органів досудового слідства та суду, здійснення тиску на інших учасників судового провадження та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Обставини ж щодо перебування на утриманні підозрюваного непрацездатних батьків, неповнолітньої доньки та повнолітньої донька, яка навчається,належними доказами стороною захисту підтверджені не були, сам по собі факт наявності у особи батьків не свідчить про їх ним утримання, як і наявність дітей автоматично не підтверджує прийняття активної участі у їх вихованні та утриманні.

Крім того, підозрюваним не надано будь-яких документів на підтвердження його працевлаштування, джерел та розмірів доходів, а відтак і здатності утримувати будь-яких осіб.

На переконання апеляційного суду, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики, більш м`який запобіжний захід не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків. Окрім того, жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу ані слідчому судді, ані апеляційному суду надано не було.

Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не здатність забезпечити належне виконання підозрюваним обов`язків.

Таким чином, на думку апеляційного суду, в цьому випадку суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає особистий інтерес підозрюваного.

Апеляційний суд, звертає увагу, що в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Щодо посилань захисників на необґрунтованість та непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави, апеляційний суд, відхиляючи їх як необґрунтовані, звертає увагу ну наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Так, із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та § 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79).

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм кримінального процесуального закону, міжнародного права та практиці ЄСПЛ, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

На переконання апеляційного суду, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, при вирішенні питання про розмір застави, обґрунтовано визначив ОСОБА_8 заставу у розмірі, що перевищує, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, зважаючи на встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, майновий стан підозрюваного, обставини інкримінованого підозрюваному правопорушення та активну роль у його вчиненні.

Так, активна роль ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка вбачається з обставин кримінального правопорушення, встановлених на теперішній час органом досудового розслідування, та з викладеного у протоколі допиту свідка ОСОБА_13 опису етапів підготовки, вчинення спроб його незаконного переправлення через корон України та опису осіб, які організували останнє, свідчить про нездатність визначеного п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розміру застави забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що ані слідчому судді, ані апеляційному суду стороною захисту не було надано належних доказів того, що розмір обраної, із врахуванням вимог ст. 182 КПК України, слідчим суддею застави, з огляду на майновий стан підозрюваного, є для останнього завідомо непомірним, а відтак відхиляє і відповідні посилання захисників на непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави.

Таким чином, приймаючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя, на думку апеляційного суду, умотивовано, з огляду на вищевикладене, визначив заставу у розмірі 700 (сімсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 736 700 (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч сімсот) гривень.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000479 від 11.07.2022 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4