21.07.2022
Справа № 331/3502/20
Провадження № 1-кп/331/131/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2022 р. м.Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта серед-
ня спеціальна, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , інспек-
тора 3 навчального механізованого взводу 2 навчальної механізованої
роти 1 навчального механізованого батальйону, не одруженого, який
зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,
раніше не засудженого,
- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.156 ч.2 КК України,
06 липня 2020 р., приблизно о 19 год. 40 хв., ОСОБА_9 , маючи умисел на вчи-нення розпусних дій відносно малолітньої особи, діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , вчинив відносно малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпусні дії, які виразилися в інтелектуальному розбещенні шляхом проведення з останнім цинічних розмов на сексуальні теми, розповідаючи відверті, натуральні сексуальні історії, наполегливо пропонуючи малолітньому ОСОБА_10 вступити з ним у статевий акт та намагаючись викликати в останнього збудження статевого інстинкту.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що 06.07.2020 р., приблизно о 19 год. 30 хв., він вийшов із будинку, де проживав, пішов поповнив картку, біля
кафе «Александровский уезд» попив кави та пішов додому. Біля його під`їзду на нього напали невідомі, побили його. Приблизно через 30 хвилин приїхали співробітники поліції та почали розбиратися щодо обставин бійки. Потім його повезли на освідування до медзакладу, а потім доставили до райвідділу поліції, з невідомих йому причин його затримали. Під час нападу на нього та побиття у нього зник мобільний телефон, але співробітники поліції не дали йому написати відповідну заяву. Також обвинувачений пояснив, що в той день ані потерпілого, ані свідків не бачив, з ними не знайомий і не спілкувався з ними, вважає, що показання потерпілого та свідків не відповідають дійсності.
Відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового процесу, ухвалив визнати за доцільне дослідження доказів у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що 06.07.2020 р. приблизно о 21 годині, він гуляв разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 , потім зустріли старшого брата ОСОБА_11 ОСОБА_12 , якому 16 років, він був разом із обвинуваченим. ОСОБА_12 забрав ОСОБА_13 та вони пішли. Він залишився разом з обвинуваченим, ішли разом по вулиці, ОСОБА_9 запи-тував у перехожих закурити. Потім ОСОБА_9 запропонував йому піти разом із ним. На запитання «зачем?» той відповів «увидишь». Вони присіли на лавку, обвинувачений запитав у нього, чи займався він сексом, він відповів негативно. Під час розмови ліва рука ОСОБА_9 лежала на його лівому плечі, а правою рукою обвинувачений гладив його по правому коліну, запитав, чи не бажає він спробувати зайнятися сексом, рукою тягнув до себе. Він відповів відмовою, після чого ОСОБА_9 став погрожувати, сказав «ушатаю». Обвину-вачений пропонував йому вступити в половий акт неприроднім способом, розповідав, що пробував займатися сексом з 11 років. Під час розмови з обвинуваченим було помітно, що це для нього в насолоду. Потерпілому від розмови було неприємно та страшно, але він не кричав. Коли ОСОБА_9 почав йти, то сказав йому «догонишь», але він не пішов за ним, а зміг утекти від ОСОБА_9 та пішов додому, де про події розповів мамі й вони пішли разом зустрічати вітчима, який і затримав ОСОБА_9 , а мама викликала співробітників поліції.
В залі судового засідання потерпілий впевнено впізнав обвинуваченого, як особу, яка вчинила відносно нього протиправні дії.
З протоколу слідчого експерименту від 15.07.2020 р. за участю малолітнього потер-пілого ОСОБА_10 , в присутності його законного представника ОСОБА_14 , (т.1 а.с.156-161) вбачається, що показання потерпілого, надані безпосередньо суду та надані під час слідчого експерименту, не є суперечливими.
Педагог ОСОБА_15 , у присутності якої в судовому засіданні був допитаний малолітній потерпілий ОСОБА_10 , пояснила суду, що із класом, в якому навчається ОСОБА_16 , вона працює чотири години на тиждень. Між дітьми відбуваються непрямі розмови про сексуальні стосунки, для відповідних роз`яснень запрошували спеціалістів, крім того, інформація є у вільному доступі в мережі інтернет. Вважає, що потерпілому ОСОБА_10 було відомо про що саме йшла мова під час розмови з обвинуваченим. У судовому засіданні, під час допиту хлопчика, запитання йому ставилися в доступній для його віку формі, він відповідав правдиво, але хвилювався, йому соромно розповідати про те, що сталося.
Законний представник потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_17 пояснила суду, що 06.07.2020 р. її син ОСОБА_10 повернувся додому приблизно о 21 год., був напуганий і блідий, губи тремтіли. На її запитання син розповів, що гуляв із друзями, вони зустріли незнайомого чоловіка, який представився як ОСОБА_18 та який пропонував її сину непристойні речі, при цьому, син розумів чого від нього хоче цей чоловік. Вона напоїла сина чаєм, заспокоїла його, після чого вони пішли шукати цю людину. Шукали його в парку, в інших місцях. Зустріли групу дітей, які почали описувати зовнішність незнайомця, хлопець ОСОБА_12 сказав, що йому відомо, де цей чоловік проживає, показав під`їзд. Разом із її спів-мешканцем вони пішли до цього будинку, де в дворі побачили обвинуваченого, покликали його, але він став тікати від них, співмешканець побіг за ним і затримав його, а вона викликала поліцію.
Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що влітку 2020 р., вони гуляли в парку. Він, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 сиділи на лавочці, позаду них сидів незнайомий чоловік, який попросив у ОСОБА_21 цигарку, а потім запропонував роботу подивитися за його речами. Вони разом пішли до під`їзду будинку, де проживав обвинувачений, який відчинив двері до під`їзду. Потім обвинувачений дав ОСОБА_21 гроші та послав купити води. ОСОБА_21 і ОСОБА_20 пішли за водою. Він і обвинувачений знаходились у під`їзді, коли той поклав йому руку на плече і сказав: «вот ты и попал», запропонував піти до обвинуваченого додому, але свідок відмовився та для того, щоб обманути цього чоловіка, запропонував піти до нього додому. Вони вийшли з під`їзду, обвинувачений тримав його за руку, по дорозі обвинувачений розмовляв з ним про секс, говорив про інтимні послуги. У дворі вони зустріли його брата та ОСОБА_16 . В цей момент свідок почав тікати та крикнув брату та ОСОБА_16 , щоб ті також тікали. Він схопив брата за руку та вони побігли, а ОСОБА_16 залишився. Потім він зустрівся з ОСОБА_22 і розповів про те, що з ним трапилось. Через деякий час зустрів маму ОСОБА_16 , розповів їй, де проживає обвинува-чений, і вони пішли до цього будинку. Обвинуваченого затримав папа ОСОБА_16 , а мама викликала поліцію. До цих подій свідок не був знайомий з потерпілим ОСОБА_16 .
З протоколу слідчого експерименту від 16.07.2020 р. за участю свідка ОСОБА_19 , в присутності його законного представника ОСОБА_23 , (т.1 а.с.127-133), відеозапис якого досліджений у судовому засіданні, вбачається, що показання свідка, надані безпосередньо суду та надані під час слідчого експерименту, не є суперечливими.
Свідок ОСОБА_24 пояснила, що влітку, точну дату вона не пам`ятає, ввечері, вона разом із ОСОБА_21 та ОСОБА_12 гуляли в парку на пл.Радянська, де зустріли обвинуваченого, який запропонував хлопцям заробити грошей, вивантажити його речі з автомобіля та занести до нього додому, на що хлопці погодились і вони пішли до під`їзду, де проживав обвину-вачений, але ніякого автомобіля там не було. Потім обвинувачений попросив їх купити води. Вона та ОСОБА_21 пішли купувати воду, а ОСОБА_12 залишився з обвинуваченим. Коли вони повернулись, то ОСОБА_12 не було, вирішили піти його шукати. В парку зустріли ОСОБА_12 з друзями. ОСОБА_12 розповів, що обвинувачений пропонував йому зайнятися сексом, але ОСОБА_12 не погодився, вибіг із під`їзду та втік від обвинуваченого. Потім вони зустріли батьків потерпілого ОСОБА_16 , які також шукали обвинуваченого. Вони разом пішли шукати обвинуваченого, шукали в тих місцях, куди він їх водив. Після того, як вони побачили обвинуваченого у дворі, вона з дівчатами відійшли в сторону, а коли приїхали співробітники поліції, вони вирішили їм все розповісти.
Свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що 06.07.2020 р. він із друзями домовились зустрітися в парку «Дубовий гай», потім пішли в парк. Приблизно до 19 години він, ОСОБА_26 та ОСОБА_12 сиділи в парку на лавці, до них підійшов обвинувачений та запропонував заробити грошей, необхідно було послідкувати за його речами, вони погодились. Разом вони зайшли у двір будинку АДРЕСА_3 . Обвинувачений дав 17 гривень, щоб вони пішли та купили воду. Свідок разом із ОСОБА_27 пішли за водою, а ОСОБА_12 залишився з обвинуваченим. Приблизно через 10 хвилин, купивши воду, вони повернулись у двір, але там вже нікого не було. Вони почали шукати ОСОБА_12 , телефонували ОСОБА_22 , який також не знав, де знаходиться ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_22 передзвонив та попросив прийти до кіоску. Вони прийшли до кіоску, де побачили ОСОБА_12 , який розповів їм, що обвинувачений пропонував йому зайнятися сексом. Після цього вони вирішили знайти цього чоловіка, їх було близько восьми осіб. У тому ж дворі вони знайшли обвинуваченого, який сховався в своєму під`їзді, після чого вони викликали поліцію. Також свідок пояснив, що з потерпілим ОСОБА_28 він не був знайомий, та при його розмові з обвинуваченим також не був присутнім.
Згідно протоколу огляду місця події від 07.07.2020 р. та фототаблиці до нього (т.1 а.с.109-116) місцем події є ділянка місцевості, розташована біля будинку АДРЕСА_3 , а також третій під`їзд цього будинку, під час огляду під`їзду слідів боротьби не виявлено, вилучені змиви на марлеві тампони з перил сходів між 1-2 та 2-3 поверхами.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.07.2020 р. (т.1 а.с.117-119) малолітній потерпілий ОСОБА_10 , в присутності законного представника ОСОБА_17 , впізнав невідомого чоловіка, який представився як ОСОБА_29 та який 06.07.2020 р., знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_2 , запропонував йому вступити з ним у половий акт неприроднім шляхом, на фотознімку під № 3, згідно довідки на фото № 3 зображений ОСОБА_9 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.07.2020 р. (т.1 а.с.120-122) свідок ОСОБА_19 , в присутності законного представника ОСОБА_23 , впізнав невідомого чоловіка, який 06.07.2020 р., знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , запропонував йому вступити з ним у половий акт неприроднім шляхом, на фотознімку під № 4, згідно довідки на фото № 4 зображений ОСОБА_9 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.07.2020 р. (т.1 а.с.124-126) свідок ОСОБА_25 , в присутності законного представника ОСОБА_30 , впізнав невідомого чоловіка, який 06.07.2020 р., приблизно о 20 год. 30 хв.,
підійшов до нього та його друзів у парку біля ресторану «Гриль бар» по пр.Соборному в м.Запоріжжя та запропонував заробити грошей, постерегти його речі у подвір`ї будинку АДРЕСА_3 на фотознімку під № 2, згідно довідки на фото № 2 зображений ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 324 від 17.08.2020 р. (т.1 а.с.177-186) ОСОБА_10 , 2007 року народження, розладів психічної діяльності на виявляв та не виявляє в теперішній час, його розвиток відповідає віковим особливостям. Враховуючи вік підекспертного (малоліття), він міг формально розуміти характер скоєних проти нього протиправних дій (унаслідок неосвідченості у питаннях статевих стосунків та їх наслідків). Враховуючи вік підекспертного (малоліття), він міг формально (тільки зовнішню сторону, без прогнозування та морально-етичних норм) сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати по ним відповідні показання. На теперішній час ОСОБА_10 психічних розладів, пов`язаних зі скоєнням стосовно нього протиправних дій, не виявляє. У ході психоекспериментального обстеження порушень інтелектуально-мнестичної сфери не виявлено, загальний рівень інтелекту у межах середньої вікової норми в особистості з ознаками формування акцентуйованих рис характеру за епілептоїдним типом. Вище описані індивідуально-психологічні особливості особи потер-пілого ОСОБА_10 (вікова не сформованість, відсутність досвіду, в`язкість накладають відбиток на всю психіку від моторики і емоцій до мислення і особистих цінностей) впливали на його поведінку в момент скоєння відносно нього кримінального правопорушення. Потер-пілий ОСОБА_10 з урахуванням індивідуально-психологічного стану особистісної вікової незрілості міг не в повній мірі усвідомлювати значення дій. Потерпілий ОСОБА_10 , виходячи з рівня його розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, міг правильно розуміти формальну сторону та значення вчинюваних з ним дій та не міг чинити опір. Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмуючою для ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_10 виявляє зміни в емоційній сфері у вигляді підвищеної напруженості, острах, сприйняття небезпечності і підступності зовнішнього світу, розчарування у своїй довірливості.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 326 від 19.08.2020 р. (т.1 а.с.190-194) ОСОБА_9 , 1986 року народження, розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє в теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.
Відповідно Акту службового розслідування від 20.07.2020 р., з додатками (т.1 а.с.201-211), кримінальне правопорушення, вчинене старшим сержантом ОСОБА_9 , не пов`я-зане з проходженням ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Неправомірні дії старшого сержанта ОСОБА_9 полягають у здійсненні протиправного вчинку, вираже-ного в його розпусних діях щодо неповнолітньої особи під час перебування у відпустці. Форму вини старшого сержанта ОСОБА_9 в даному випадку слід розцінювати як прямий умисел, тобто дана особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання. Своїми діями старший сержант ОСОБА_9 порушив вимоги ст.11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.
Виходячи з положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встанов-леним законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупе-редженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Під час судового розгляду судом, а також стороною обвинувачення та стороною захисту вживались заходи для виклику для допиту в судовому засіданні судом безпосередньо заявлених учасниками процесу свідків, експерта. З огляду на введення на території України воєнного стану, встановити місцезнаходження цих осіб не виявилось можливим, у зв`язку з чим і прокурор і захисник відмовились від допиту заявлених ними осіб.
За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встанов-лення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
У відповідності до ч.17 ППВСУ від 30.05.2008 року №5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» визначено, які саме дії винної особи можуть вважатися розпусними:
17.Розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК України повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту. Інтелектуальними розпусними діями є, зокрема, ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо.
Відповідно до свідоцтва про народження (т.1 а.с.196) ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на час вчинення відносно нього кримінального право-порушення був малолітньою особою.
Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні щодо невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину з тих підстав, що він не бачив у той день потерпілого та свідків, не спілкувався з ними, не знайомий із ними, відповідно, не вчиняв протиправних дій відносно потерпілого, суд вважає, що показання не відповідають дійсності, викликані бажанням уникнути відповідальності та є способом захис-ту від висунутого обвинувачення. Так, під час проведення судово-психіатричної експертизи (т.1 а.с.193), згідно висновку № 326 від 19.08.2020 р.: ОСОБА_9 «За фактом інкримінованого йому правопорушення повідомив: «06.07.2020, був тверезий, увечері в парку зустрів двох хлопців та дівчину. Спитав, чи не хочуть вони заробити грошей, тобто допомогти занести речі. Вони погодилися… Ми пішли у двір, чекали машину, з ними був ще один хлопець, я з ним поспілкувався, ми розійшлись. … Неохоче вступає в бесіду, на питання, що стосуються матеріалів справи, ніяковіє, опускає очі, каже: «Це все не правда, такого нічого не було. …», тобто показання обвинуваченого, надані під час давання пояснень експерту, узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, потерпілого та суперечать показанням самого обвинуваченого під час судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та недопустимості наданих стороною обвинувачення доказів.
Аналізуючи надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, суд
вважає, що вони є достовірними, допустимими, узгоджуються між собою та в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопору-шення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а саме вчинення інтелектуальних розпусних дій, спрямованих на задоволення обвинуваченим своєї статевої пристрасті та на збудження у малолітнього потерпілого статевого інстинкту.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ст.156 ч.2 КК України за ознаками вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.
Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, відсутні.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України однією з обставин, яка обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
При цьому, частиною 4 ст.67 КК України визначено: якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
При визначенні міри покарання ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, об`єм обвинувачення, відсутність майнової шкоди, думку потерпілої сторони щодо призначення суворого покарання, суспільно-небезпечні наслідки дій обвинуваченого, які є психотравмуючими для потерпілого, а саме ОСОБА_10 виявляє зміни в емоційній сфері у вигляді підвищеної напруженості, острах, сприйняття небезпечності і підступності зовнішнього світу, розчарування у своїй довірливості.
Також, при визначенні покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який на обліку в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, раніше не був засудженим, відсутність соціальних зв`язків, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає неможливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.ст.75, 76 КК України, а також для застосування положень ст.69 КК України, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.156 КК України, не призначаючи максимальне покарання. З огляду не те, що ОСОБА_9 не працевлаш-тований, на теперішній час не є військовослужбовцем, його протиправні дії не пов`язані з виконанням посадових обов`язків чи заняттям певною діяльністю, суд вважає можливим не застосовувати додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.156 КК України, у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Потерпілим ОСОБА_10 та його законним представником ОСОБА_17 цивільний позов, як під час досудового розслідування так і до початку судового розгляду, не заявлений.
Речові докази по справі відповідно до ст.100 КПК України:
- змиви на марлеві тампони, які передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Олександрівського ВП відповідно до постанови слідчого від 07.07.2020 р. (т.1 а.с.162-163), слід знищити;
- флеш-накопичувач із записом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.164-165) слід залишити в матеріалах кримінального провадження;
- флеш-накопичувач із записом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 (т.1 а.с.166-167) слід залишити в матеріалах кримінального провадження;
- диск із відеозаписом, зафіксованим на камеру мобільного телефону свідка ОСОБА_31 (т.1 а.с.168-169), слід залишити в матеріалах кримінального провадження;
- футболку трикотажну чорного кольору (т.1 а.с.170-171), передану на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 , слід залишити йому ж за належністю.
По справі судові витрати відсутні.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2020 р. відносно ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_32 взято під варту в залі судового засідання 08.07.2020 р., з цієї дати суд обчислює обвинуваченому строк відбування покарання, та вважає необхідним до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2020 р. накладено арешт на майно, вилучене під час огляду місця події, а саме на трикотажну футболку чорного кольору (т.1 а.с.172-173). Враховуючи, що футболка визнана речовим доказом і її доля вирішена в порядку ст.100 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального право-порушення, передбаченого ст.156 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді
5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_9
у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 08 липня 2020 року.
Речові докази по справі відповідно до ст.100 КПК України:
- змиви на марлеві тампони, які передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Олександрівського ВП відповідно до постанови слідчого від 07.07.2020 р., - знищити;
- флеш-накопичувач із записом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- флеш-накопичувач із записом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- диск із відеозаписом, зафіксованим на камеру мобільного телефону свідка ОСОБА_31 , - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- футболку трикотажну чорного кольору, передану на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 , - залишити йому ж за належністю.
Скасувати арешт на майно, вилучене під час огляду місця події, а саме на трикотажну футболку чорного кольору, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2020 р.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя.
Суддя ОСОБА_33