Справа № 297/1171/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , який брав участь дистанційно з Косівського районного суду Івано-Франківської області, представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 24.12.2019 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, одруженого, непрацюючого,раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 189 КК України,

встановив:

Згідно формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , він в грудні 2019 року діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 (матеріали відносно якої виділенні в окреме кримінальне провадження №0000062), керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення, достовірно знаючи про те, що 21.11.2019 року на прилюдних торгах через систему електронних торгів державного підприємства «СЕТАМ» ОСОБА_4 придбав іпотечне майно, а саме житловий будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_2 , право власності на яке останній зареєстрував відповідно до вимог законодавства 13.12.2019 року у приватного нотаріуса Берегівського нотаріального округу ОСОБА_9 та став повноправним власником даного об`єкта нерухомого майна, грубо порушуючи конституційне право потерпілого, визначене ст.41 Конституції України, яким зазначено, що «Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним», пред`явив незаконну вимогу ОСОБА_4 про передачу йому 27 000 євро, що згідно офіційного курсу НБУ складала 720 360 гривень, за не створення штучних перешкод та обмежень в користуванні, володінні та розпорядженні належним останньому об`єктом нерухомого майна. При цьому, ОСОБА_6 висловив погрозу, що в разі не передачі йому обумовленої суми грошових коштів ОСОБА_4 ніколи не зможе користуватись та володіти даним майном.
Зокрема, це знайшло своє відображення в тому, що в період з 18 по 20 грудня 2019 року потерпілий ОСОБА_4 неодноразово прибував за АДРЕСА_2 , Берегівськогорайону, де ОСОБА_6 повідомляв йому про необхідність сплати грошових коштів за безперешкодне користування, володіння та розпорядження належним ОСОБА_4 майном, що знаходиться за вищезазначеною адресою, а саме ОСОБА_6 відмовився покидати зазначений будинок.
Продовжуючи свої злочинні дії та переслідуючи корисливий мотив 15.01.2020 року ОСОБА_6 за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 , повторно пред`явив вимогу потерпілому ОСОБА_4 для передачі останнім грошових коштів у сумі 27000 євро за безперешкодне користування, володіння та розпорядження належним йому майном, що згідно курсу НБУ станом на 15.01.2020 року становило 720 360 (сімсот двадцять тисяч триста шістдесят) гривень.
16.01.2020 року о 12:40 годин, в ході проведення контролю за вчиненням злочину, за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 27000 євро (100 євро, які надані потерпілим були справжніми купюрами по 50 євро, а 26 900 євро - імітаційні купюри по 50 євро), після чого був затриманий працівниками поліції.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд приходить до висновку, що висунуте обвинуваченому ОСОБА_6 слід визнати недоведеним, а його виправдати на підставі наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у обвинуваченні винним себе не визнав та показав, що в 1996 році його племінник ОСОБА_10 придбав будинок за адресою АДРЕСА_2 , де проживав разом із сім`єю. Біля семи років назад ОСОБА_11 почав їздити за кордон і там стали проживати ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . В жовтні 2019 року приїжджав ОСОБА_11 і попросив його пошукати покупця на даний будинок. Йому стало відомо, що ОСОБА_11 оформив в ОТП банку кредит на 80 000 доларів, який був забезпечений вищевказаним будинком як іпотечним майном. Всі документи були оформлені не на племінника ОСОБА_14 , а на його знайомого ОСОБА_15 03.10.2019 року ОСОБА_16 оформив на нього довіреність на всі дії щодо будинку по АДРЕСА_2 , в тому числі на його продаж. Вказаний будинок працював як міні готель, де було 6 номерів. Через деякий час йому подзвонив ОСОБА_11 , що знайшов покупця на будинок ОСОБА_17 , з яким домовились, що він заплатить за нього 95 000 доларів. При цьому, згідно з домовленості між ними, ОСОБА_18 повинен був йому заплатити завдаток в сумі 500 000 гривень, із яких він, ОСОБА_19 , на підставі довіреності сплатив би іпотечний договір у повний сумі, тобто закрив би всі проблемні питання з банком та оформив би договір купівлі-продажу з ОСОБА_18 . Після чого, ОСОБА_18 вселяється, а подружжя ОСОБА_20 виїжджають з будинку. Однак потім йому стало відомо, що ОСОБА_18 не буде придбавати будинок поки ОСОБА_21 не вирішить питання з банком. Також йому стало відомо, що ОСОБА_22 банк звернувся до суду, в процесі якого вони участі не брали, та на підставі судового рішення були видані виконавчі листи і приватний виконавець виставив будинок на торги, де його придбав ОСОБА_18 .
18.12.2019 року біля 19 годині йому подзвонила ОСОБА_13 , що приїхав якійсь чоловік і хоче їх виселити. Прибувши в будинок він виявив там ОСОБА_18 з дружиною, який посилаючись на те, що він є власником будинку вимагав покинути будинок, так як вони чужі люди. На це він, ОСОБА_19 , пояснював йому, що він не має право виселяти третіх осіб без рішення суду, що торги на будинок пройшли незаконно, документи щодо перегляду заочного рішення по будинку знаходяться в суді. Рогалевич кричав, погрожував їм, що викине їх майно на вулицю, демонстрував наявність у нього травматичного пістолета, а потім викликав працівників поліції. Пізніше,і він, ОСОБА_19 , також викликав слідчу-оперативну групу поліції. Після відібрання пояснень працівники поліції констатували, що між ними виникли цивільно-правові відносини, і щоб вони самі розбирались. Стверджували, що їх обов`язок підтримувати порядок та нікого виселяти право не мають. Коли поїхали працівники поліції ОСОБА_18 залишився з дружиною ночувати в будинку, а він, ОСОБА_19 , щодо цього не заперечував та також поїхав до себе додому. Наступного дня, 19.12.2019 року між ним та потерпілим, який був з чоловіком на ім`я ОСОБА_23 , продовжилась суперечка щодо майна, яке знаходиться в будинку. Він, ОСОБА_19 , просив надати час, щоби вивезти їх майно. При цьому, ОСОБА_23 , який був з ОСОБА_18 пропонував за майно 20 000 доларів. Їх суперечка знову закінчилась викликом працівників поліції. Аналогічні ситуації повторювались декілька разів. Так, 20.12.2019 року дзвонила ОСОБА_24 , яка з сім`єю тимчасово проживала у будинку в АДРЕСА_2 , що ОСОБА_18 , ОСОБА_23 і двоє невідомих чоловіків намагаються їх виштовхати з будинку.
Обвинувачений ствердив, що потерпілого до будинку допускав, той приходив і заходів коли і де хотів. Вказівки не впускати нікому не давав. Як видно із досліджених судом відеозаписів він спілкувався з ОСОБА_18 в середині будинку, на кухні.
В наступні дні після цих подій подзвонив ОСОБА_10 і повідомив, що між ними їдуть домовленості, згідно яких ОСОБА_18 погодився сплатити за майно, що знаходиться в домоволодінні 30 000 євро. Потім на прохання ОСОБА_18 вони домовились на суму 27 000 євро. ОСОБА_18 сказав, що йому потрібно декілька днів зібрати кошти. Вказана обставина підтверджується перепискою між ОСОБА_18 і ОСОБА_21 , роздруківка якої долучена до справи. З переписки вбачається, що ОСОБА_18 сам пропонує кошти ОСОБА_21 . Однак,як пізніше стало відомо, ОСОБА_18 , який раніше займав високі посаді в органах міліції, насправді, придумав план як заволодіти майном ОСОБА_25 , яке знаходиться в будинку, та не платити за нього. 15.01.2020 року приїхав ОСОБА_18 і повідомив його, що в нього є лише 23 000 євро. Він, ОСОБА_19 , подзвонив племіннику ОСОБА_26 , який сказав, що він не згоден, що тоді необхідно забрати майно і все інше вирішувати в суді. Вказане чув і ОСОБА_27 та відповів, що знайде повну суму і поїхав. 16.01.2020 року приблизно в 12 годині приїхав знову ОСОБА_18 з ОСОБА_23 та сказав, що привіз необхідну суму грошей. Він, ОСОБА_6 , сказав, що необхідно поїхати в банк перевірити гроші, а потім до нотаріуса,щоби все юридично оформити. На це ОСОБА_18 відмовився їхати, посилаючись на те, що боїться з такою сумую грошей їздити. При цьому, дав надруковану форму розписку, щоби він, ОСОБА_19 , йому написав. Коли він почав писати розписку, та отримав кошти для перерахунку зайшли працівники поліції і затримали його. Жодних погроз або незаконних вимог він потерпілому не висловлював. Будинок не звільняв, оскільки в будинку було майно племінника ОСОБА_28 та його особисте: кухня, холодильник, кондиціонер, інше майно.
Так, прокурором як доказ вини у вищезгаданому обвинуваченні було запропоновано допитати потерпілого та свідків, надано письмові, аудіо-відео докази, а судом допитано та досліджено їх, і встановлено наступні обставини.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що червні-липні 2019 року він познайомився із ОСОБА_10 , який запропонував йому купити його будинок за 95 000 доларів США. Вони домовились, що він, ОСОБА_4 , візьме в кредит 50 000 доларів США у банку, які поверне ОСОБА_29 , а решту 45 000 доларів США за будинок ОСОБА_11 розстрочить йому на 10 років із щомісячною оплатою. Через деякий час він через знайомих дізнався, що будинок, який він бажає придбати ОСОБА_30 за адресою АДРЕСА_2 ,знаходиться під арештом виконавчої служби, про що повідомив ОСОБА_29 , на що той відповів йому, що нехай заплатить йому 50 000 доларів авансом згідно попередньої домовленості, з арештом та зі всіма іншими документами він особисто наведе порядок та вирішить проблему, і запропонував йому, щотоді дасть ключі від будинку, щоби вселятися до нього відразу. Осіб, які жили на той час в будинку, обіцяв виселити, оскільки вони вчасно не платять за оренду. ОСОБА_11 просив гроші передати під розписку дядькові його дружини, як пізніше виявилося - ОСОБА_6 .. Він почав збирати інформацію щодо ОСОБА_25 та виявилося, що у нього багато боргів перед іншими особами, тому той покинув України та знаходився в Німеччині. Одного разу він на сайті «Сетам», де проводять електронні торги, виявив,що згаданий будинок виставлений на прилюдних торгах та ціна його була 840 000 грн.. Він зареєструвався на торгах, та окрім нього було ще 11 учасників торгів, однак жоден із учасників, окрім нього, не слатив попередній внесок. Він виграв прилюдні торги та в приватного виконавця ОСОБА_31 отримав документи і у нотаріуса зареєстрував право власності на цей будинок. Після цього він особисто зателефонував ОСОБА_29 та повідомив, що виграв торги і оформив свідоцтво на право власності на будинок та земельну ділянку та запропонував йому заплатити помірну плату до 10000 доларів за бувші у використані меблі, які знаходяться в будинку,але ОСОБА_11 казав йому, що в будинок він нікого не запустить і, що його адвокати подали до суду позов про визнання торгів недійсними. Через сайт «Судова влада» він бачив, що такий позов не подавався, однак надійшла заява про перегляд заочного рішення про стягнення боргу в користь банку за вказане домоволодіння. Після цього, він зателефонував ОСОБА_29 і повідомив, що їде в придбаний будинок і 18 грудня 2019 року буде поселятися. Передбачаючи можливий конфлікт він звернувся до начальника Берегівської поліції з проханням забезпечити дотримання громадського порядку та посприяти в його поселення в будинок, який він придбав. Він, ОСОБА_4 , разом з дружиною і в супроводі трьох працівників поліції прибули до будинку в АДРЕСА_2 , для вселення. В будинку знаходились орендарі ОСОБА_20 та інші, яким дав термін зібрати свої речі та йти. Працівники поліції встановив, що немає проблем, поїхали звідти і вони залишились в будинку самі з орендарями. Після цього, приїхав до будинку ОСОБА_6 та показав йому доручення дане на його ім`я від ОСОБА_16 і повідомив, що не допустить йому проживати у будинку до тих пір, поки він не заплатить йому 30 000 євро, як наказав ОСОБА_10 . В будинок також приїхали ОСОБА_32 , його дружина, дитина, як пізніше стало відомо родичі ОСОБА_10 і вселилися в нього. Він викликав працівників поліції, які після відбору пояснень запропонувала їм звертатись до суду. Коли поліція поїхала, він з дружиною все ж таки залишились ночувати в будинку, однак і всі вищевказані особи залишились ночувати. Наступного дня він з дружиною поїхали з будинку до знайомих, а коли повернулись ворота були зачинені на навісний замок. Його не пускали до будинку та він зателефонував знайомому ОСОБА_33 , щоб той приїхав його підтримати. Коли ОСОБА_34 приїхав, то останнього пустили в будинок для переговорів, а його, ОСОБА_4 , не впустили. ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_33 , що він, ОСОБА_4 , повинен заплатити 30 000 євро, і тоді люди покинуть будинок. Після цього, він попросив ОСОБА_35 повезти його дружину додому, а сам залишився проживати у знайомих в с. Велика Бийгань, знайшов адвоката для подачі позову про виселення і 24 грудня 2019 року звернувся до прокуратури Закарпатської області із заявою про вимагання від нього грошей громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ..

Потерпілий також показав, що 15.01.2020 року він разом із ОСОБА_36 та його дружиною прибули до будинкув с. Балажерта ОСОБА_34 ще раз спитав за що він, новий власник повинен заплатити такі гроші і ОСОБА_6 відповів, що «за безперешкодне вселення ОСОБА_18 до будинку». При цьому, в ході цих подій,в переписці повідомлень по телефону з ОСОБА_37 , останній знизив суму до 27 000 євро. ОСОБА_19 не мав ніякого відношення до будинку. В нього була довіреність від ОСОБА_16 колишнього власника будинку. Однак ОСОБА_6 фактично діяв від імені ОСОБА_11 , який розпоряджався будинком та був дійсним власником будинку, тобто ОСОБА_16 був власником тільки формально. Як йому відомо будинок по АДРЕСА_2 , колись належав доньки ОСОБА_10 , а потім договором купівлі-продажу формально був переоформлений на ОСОБА_15 , який був у нього садівником, та оформлений договірним зобов`язанням з банком в іпотеку.

16 січня 2020 року він, ОСОБА_18 , з ОСОБА_36 під контролем працівників поліції приїхали до будинку, де був ОСОБА_6 ..Він казав, що гроші з ним, а ОСОБА_19 хотів, щоб вони поїхали в банк перевірити справжність купюр, однак він відмовився. Тоді, ОСОБА_19 погодився отримати гроші та написати розписку, що дозволить йому безперешкодно вселитись, а також він розкрив пакунок з грошима і тоді до приміщення в будинку зайшли працівники поліції.

Спілкувався з ОСОБА_10 через мобільні додатки Вайбер і Вацап. ОСОБА_6 всі свої дії погоджував по мобільному телефону з ОСОБА_11 , діяв по його вказівкам. ОСОБА_19 казав, якщо він, ОСОБА_18 , сплатить згадану суму грошей, тоді зможе безперешкодно вселитися в будинок і припиняться судові спори. Починаючи з грудня і до 16.01.2020 року ОСОБА_6 близько 10 разів вимагав від нього вищезгадані гроші. Дії обвинуваченого у перешкоджанні доступу до будинку полягали у тому, що він із сторонніми людьми (Салапатою та іншими) там проживав, знаходився, не завжди його запускав,закривав перед ним двері, давав цим сторонніми людьми вказівки щодо перешкоджання у доступу його до будинку та його звільненні. Так 20 грудня 2019 року він тільки з охороною зміг зайти до придбаного будинку.

Допитаний свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні показав, що його знайомий ОСОБА_4 в грудні 2019 року зателефонував йому і попросив приїхати до придбаного ним будинку в Берегівському районі та 19.12.2019 року він приїхав туди, де познайомився із ОСОБА_39 , який повідомив їм, що для того, щоб він звільнив будинок та дав спокійно тут ОСОБА_18 жити потрібно 30 000 євро. ОСОБА_6 з людьми, з яким знаходився у будинку закрився на ключ і не впускав ОСОБА_4 та його дружину до будинку. Після цього, дружині потерпілого стало погано та останній попросив його повезти її додому, а сам ОСОБА_18 залишився в Берегівському районі. 15.01.2020 року він, ОСОБА_38 , із своєю дружиною на прохання потерпілого знову приїхав в Берегівський район. При наступній зустрічі, яка відбулась у вказаному будинку він бачив, як потерпілий поклав пакунок на стіл, а ОСОБА_6 відкривши пакет казав, що потрібно їхати до банку, щоб перевірити гроші, однак ОСОБА_18 відповів, що їхати не має необхідності. При цьому, в ході передачі грошей, в будинку ще була сім`я ОСОБА_20 . ОСОБА_6 себе поводив, як господар будинку, говорив, що в нього є доручення власника і якщо є гроші, тоді він забирає свої речі, та наддасть спокійно ОСОБА_18 проживати у будинку. Тими людьми, які жили тоді в будинку керував також ОСОБА_6 , які за його ж вказівкою поміняли замки на дверях і не впускали потерпілого та його дружину.

Допитаний свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні показав, що він у складі групи швидкого реагування Берегівського ВП протягом більш тижня декілька разів виїжджав до вілли ОСОБА_41 в АДРЕСА_2 , на виклики потерпілого ОСОБА_4 , який стверджував, що купив даний будинок на аукціоні, а ОСОБА_19 та інші особи не впускали його до будинку. Там дійсно знаходився обвинувачений ОСОБА_19 , який представив доручення власника майна, яке знаходилось в будинку, та ще декілька людей. Працівники поліції відібрали пояснення і викликали слідчо-оперативну групу Берегівського ВП, оскільки було заявлено про незаконне проникнення до будинку. При цьому, вони, працівники поліції, не мають право виселяти людей із будинку. В потерпілого були документи про право власності на будинок, а ОСОБА_6 стверджував, що в нього є доручення від власника майна, яке знаходиться в будинку та, що потерпілий незаконно придбав даний будинок. Сторони потерпілий та ОСОБА_19 вимагали друг друга виселити. Оскільки не було вже конфліктної ситуації між сторонами, вони вели переговори щодо спору між ними, тому вони, працівники поліції, їх залишили. Однак виклики потерпілого до даного будинку повторювались. Був випадок, що потерпілий, намагався потрапити до приміщення будинку, а ОСОБА_6 з іншими особами не впускали його, тобто, ворота були закриті, або вхідні двері до будинку. При цьому, ОСОБА_6 казав, що не хоче покидати будинок, оскільки там є його майно. Одного разу і ОСОБА_6 викликав також поліцію та просив виселити з будинку потерпілого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_42 показала, що приблизно 10 грудня 2019 році вона з чоловіком і маленькою дитиною переїхали жити в с. Балажер, в будинок Меріленд, власником якого є ОСОБА_25 - дядька її чоловіка, оскільки у їхньому помешканні на той час був ремонт. Там вони мешкали один місяць. 19 грудня 2019 року туди приїжджав ОСОБА_4 і поводив себе грубо, казав, що він є власником будинку, придбав його на торгах і, що їм потрібно звідти виселитися. Вони просили два тижні часу від нього, щоб зібрати свої речі і виселитися. Вона особисто не бачила у ОСОБА_18 жодного правовстановлюючого документу на будинок та не знає чи дійсно ОСОБА_4 став власником. Потерпілий виганяв їх з будинку, навіть мав при собі пневматичний пістолет та вимагав, щоб вони негайно виселялись звідти, декілька разів викликав працівників поліції. Чи мав ОСОБА_6 документи на вказаний будинок їй не відомо. Після Різдва у січні 2020 року вони таки з`їхали з будинку. Їй також відомо, що ОСОБА_4 мав вільний доступ до вказаного будинку, однак власником будинку був ОСОБА_10 , який просив за майно, яке знаходиться в будинку 40-45 тисяч доларів. ОСОБА_38 , який прибув разом з ОСОБА_18 ,знаходився у хороших відносинах із ОСОБА_43 і ОСОБА_13 , які також проживали у будинку, та вів переговори із ОСОБА_44 по телефону, обіцяв, що привезе 20 000 доларів і заплатить за наявне в будинку майно. Однак вони ОСОБА_18 із ОСОБА_10 так і не домовились.

Свідок ОСОБА_45 в суді показав, що до нього прийшли працівники поліції і просили надати пояснення з приводу обставин щодо будинку в АДРЕСА_2 , який оформлений на його ім`я за договором іпотеки. Він, ОСОБА_46 ,у 2005 або 2007 році взяв кредит у розмірі 80 000 доларів США на прохання свого товариша ОСОБА_25 , та за гроші отримані в кредит ОСОБА_11 купив будинок в с. Балажер та добудував другий поверх. Кредит,по домовленості між ними, повинен був погашати ОСОБА_47 .. Власником будинку по документам був саме він, ОСОБА_48 , а також під одержаний кредит від банку будинок став предметом іпотеки згідно договору. Дудаш ОСОБА_8 керував всіма справами пов`язаними з даним будинком. Приблизно через 3-4 роки йому почали телефонувати із банку у зв`язку з тим, що кредит не погашався. Приблизно два роки тому він дійсно дав доручення ОСОБА_6 , який є братом дружини ОСОБА_10 , щоб той міг від його імені вирішувати питання щодо будинку та кредиту. Причиною цього стало те, що він телефонував неодноразово ОСОБА_29 про те, що кредит не погашається та останній повідомив йому, що ОСОБА_6 буде займатися цими питаннями, щоб його, ОСОБА_48 , більше не турбували з банку. Він допускає, що до сіх пір є власником будинку по документам, оскільки даний будинок ні на кого не переписували, документу про зміну власника йому не представляли. Йому відомо, що в будинку знаходилось майна ОСОБА_28 на 40-50 тисяч доларів.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що обвинувачений ОСОБА_6 є двоюрідним братом його мами. Належний йому будинок за адресою АДРЕСА_2 , він придбав із своєю сім`єю 1996 році. В даний будинок, який містить сім номерів з душовими кімнатами, оснащений для прийому туристів, був проданий з торгів. Вказані торги опорються ним в судовому порядку, справа знаходиться в касаційної інстанції, оскільки він залишився без майна і на даний час його забрати не може. Вказане майно складається з спорудження для прийому туристів, меблів, кондиціонерів, ландшафтного дизайну з зеленими насадженнями, альтанки, 280 квадратних метрів тротуарної плитки та іншого майна. Потерпілого ОСОБА_18 знає через спільних знайомих з 26 липня 2019 року, з яким почав вести переговори щодо купівлі-продажу вказаного домоволодіння. Так, 04.10.2019 року на особистий зустрічі він з ОСОБА_18 домовився, що за 95 000 євро продасть йому домоволодіння, а саме 900 000 гривень ОСОБА_18 повинен був дати як аванс для погашення іпотечного кредиту для сплати банку, а залишок суми на 10 років буде розстрочено для сплати ОСОБА_18 йому, ОСОБА_10 . Пізніше обговорювались між ними інші суми, однак в кінці кінців 31.10.2019 року ОСОБА_18 відмовився від сплати авансу та і від самого правочину. 26.11.2019 року ОСОБА_18 повідомив його, що вказаний будинок придбав на аукціоні та запропонував йому, ОСОБА_11 , що викупив спорудження і меблів кредит на 5 років. 12.12.2019 року ОСОБА_18 вимагав зустрічі на 17 грудня, оскільки отримав правовстановлюючі документи на будинок. Між ними виник спір, оскільки ОСОБА_18 казав, що він нічого не сплатить за майно, і що він, ОСОБА_49 , буде ще просити, щоби він яким-небудь чином розрахувався. В період 18-20 грудня ОСОБА_18 зі своєю сім`єю і двома особами намагались виселити його, ОСОБА_21 , довірених людей подружжя ОСОБА_20 , які слідкували за будинком, робили необхідний ремонт, здійснювали охорону майна, але розрахуватись за майно не бажав. В ході переговорив між ними ОСОБА_18 все-таки погодився виплатити за майно 27 000 євро. Оскільки він міг приїхати лише в середині січня 2020 року він попросив дане питання вирішити із його довіреною особою ОСОБА_19 . 15 січня 2020 року ОСОБА_19 повідомив його, що ОСОБА_18 привіз лише 23 000 євро. Тоді, він дав відмову і сказав, що буду своє майно вивозити і замовив для цього транспорт. 16 січня 2020 року ОСОБА_18 заявив, що готовий сплатити 27 000 євро, тобто викупити майно, що знаходиться на території домоволодіння, та при передачі грошей ОСОБА_19 затримали працівники поліції. Свідок ОСОБА_50 ствердив, що обвинувачений ОСОБА_19 діяв на його прохання та згідно наданої ОСОБА_48 довіреності, який був його напарником у підприємницької діяльності та був власником будинку по документам. Ні він, ні ОСОБА_19 коштів від потерпілого ОСОБА_18 не вимагав, велась переписка між ним і ОСОБА_18 через мобільні додатки Васап і Вайбер та через ОСОБА_19 по телефону щодо придбання потерпілим його майна, яке знаходиться в будинку.

Згідно договору купівлі-продажу свідок ОСОБА_45 30.01.2007 року придбав домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , від неповнолітньої ОСОБА_51 , в інтересах якої діяли її батьки свідок по справі ОСОБА_50 та ОСОБА_52 (том 2 а.с. 61).

В 2010 році свідок ОСОБА_45 дійсно дав довіреність свідку ОСОБА_50 на вчинення наступних дій від його імені - продати, передати в оренду або передати в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 63).

Із дослідженого в засіданні договору іпотеки від 30.01.2007 року між ЗАТ «ОТП Банком» як іпотекодаржателем та ОСОБА_45 як іпотекодавцем судом встановлено, що даний договір був укладений для забезпечення повернення кредиту боржником ОСОБА_45 в сумі 80 000 доларів США та предметом іпотеки вказано домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності свідку ОСОБА_45 (том 1 а.с. 128-131).

Встановлено також, що згідно протоколу проведення електронних торгів від 21.11.2019 року та акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 04.12.2019 року предмет іпотеки житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , та земельну ділянку за вказаною адресою було передано на реалізацію у зв`язку з невиконання боржником ОСОБА_45 виконавчого листа Берегівського районного суду, а саме не сплаті заборгованості за кредитним договором, та переможцем торгів визнано потерпілого ОСОБА_4 , який придбав дане нерухоме майно за 840 257 гривень (том 1 а.с. 132-133, 134).

Так, потерпілий ОСОБА_4 згідно свідоцтва від 13.12.2019 року отримав право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 , та зареєстрував його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і про реєстрацію права власності( том 1 а.с. 135-136).
В ході судового розгляду, аналізу допиту обвинуваченого, потерпілого і свідків, дослідження письмових доказів, відеофайлів суд приходить до висновку про недоведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 вимагання від потерпілого ОСОБА_4 27 000 євро з висловлення погрози, що в разі передачі він не зможе користуватись та володіти даним майном.
Дійсно із дослідженої переписки між потерпілим ОСОБА_53 і свідком ОСОБА_50 , яка відбулась 08 січня 2020 року вбачається, що потерпілий просить свідка звільнити будинок, який він купив на торгах від його родичів і «незрозумілих» квартирантів. На це свідок відповідає, що потерпілий повинен чекати рішення суду про їх виселення або «везти гроші», так як у минулому у них була домовленість, яка потерпілим не була додержана. На пропозицію потерпілого свідок зменшує суму з 30 000 до 27 000 євро, щоби всі покинули будинок і написали розписку потерпілому, що претензій не мають (том 1 а.с. 183-197, 223-231 том 2 а.с. 71-72).
Той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно діє на прохання свого племінника ОСОБА_50 та має довіреність на майно і житло, та домовляється з потерпілим ОСОБА_4 про обставини одержання 27 000 євро випливає із змісту їх телефонної розмови 16.01.2020 року, викладеної у протоколі про результаті зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (том 2 а.с. 18-20).
Однак слід підкреслити, що ОСОБА_6 вимоги передати вказану суму грошей з якими-небудь погрозами не говорить, не висуває.
Суд встановив, що потерпілий вів переговори про покупку домоволодіння АДРЕСА_2 , із свідком ОСОБА_50 , однак потім придбав його на торгах. У переписці від 26.11.2019 року потерпілий ОСОБА_4 вказує, що таким чином йому вдалось купить даний будинок за 35 000 євро, а не за 100 000 євро та, дійсно, пропонує свідку, що за розумну суму готовий купити все майно, що знаходиться «на віллі», тобто в будинку, або в іншому випадку все забрати (том 1 а.с. 209-214). Пізніше потерпілий написав свідку, що готовий 17.12. з ним або його представником зробити інвентаризацію майна та оформити договір по майну. Однак на це свідок ОСОБА_50 не погоджується, та посилається на своє право оскаржувати рішення в суді (том 1 а.с. 215-218).

З трьох відеозаписів за 18.12.2019 року, досліджених судом та протоколу, де є роздруківка подій, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 пояснює прибулому на виклик потерпілого працівнику поліції, що він уповноважений цього будинку та власника майна, яке знаходиться в будинку та не буде покидати будинок поки ним не буде передано майно за участю судвиконавця, а для того щоб забрати їх майно в сумі 30-40 тисяч доларів їм потрібно декілька днів. Наполягає на тому,що йому потрібно представити рішення суду про його виселення та його майна(том 1 а.с. 236-242).

Так, з протоколу за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій аудіо-, відео контролю особи (відеозапис судом відтворено і досліджено) вбачається, що 15.01.2020 року потерпілий ОСОБА_4 з дружиною дійсно прибув до АДРЕСА_2 , де в будинку за столом між ними та обвинуваченим пройшла розмова, де потерпілий стверджує, що законно придбав будинок і земельну ділянку, а ОСОБА_6 , що вони оспорюють рішення, заперечує, що торги на будинок пройшли правомірне, та взагалі ОСОБА_18 домовлявся саме з ОСОБА_44 про придбання будинку. Також потерпілий говорить ОСОБА_19 «якщо ми допустімо домовилися з нами, з ОСОБА_54 на скільки я знаю ви домовилися та за 27 тисяч, ми збираємо». Писанюк відповів «та я як домовився, він сказав таку суму заплатити», а також ствердив, що «ми не будемо виселятись звідси до рішення суду». Також пояснює, що 27 000 євро потерпілий повинен сплатити, щоби вони зразу виселились, та забрали документи із суду, тобто нічого не оспорювали з приводу даного будинку. Потім потерпілий намагається зменшити вказану і суму просить ОСОБА_19 , щоби він подзвонив ОСОБА_55 .. Однак, ОСОБА_11 не погоджується (том 2 а.с. 24-31).

Встановлено судом з відеозапису відтвореного і дослідженого в судовому засіданні та з протоколу за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій аудіо-, відео контролю особи, що 16 січня 2020 року потерпілий ОСОБА_4 знову прибув до ОСОБА_6 до будинку АДРЕСА_2 . Повідомляє, що привіз гроші та просить його написати розписку, про що дає взірець. На пропозицію ОСОБА_19 потерпілий відмовляється поїхати в банк перевірити банкноти. Коли ОСОБА_19 розпаковує отримані від потерпілого пакет, його затримують працівники поліції (том 2 а.с. 32-36).

З цих розмов також вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 відомо, що потерпілий є адвокатом та колишнім працівником міліції.

Окрім того, у заяві потерпілого про вчинення злочину, поданого 24.12.2019 року вказано, що ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не дають вселитись в будинок та умовою звільнення ними будинку є вимога сплатити їм 20 000 євро (том 1 а.с. 126-127). Того ж дня в ЄРДР внесені дані про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.189 КК України, де вказано, що лише ОСОБА_6 пред`явив вимогу ОСОБА_4 передати 27 000 євро (том 1 а.с. 124-125). Тобто, зміст витягу з ЄРДР не відповідає заяві потерпілого.
Суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_6 з 03.10.2019 року дійсно мав довіреність від попереднього власника будинку ОСОБА_45 представляти його інтереси щодо вищезгаданого будинку та земельної ділянки у всіх органах, організаціях та установах щодо повернення боргу перед банком, питаннях продажу будинку, тощо (том 2 а.с. 62).

Дійсно в Берегівському райсуді, а потім в Закарпатському апеляційному суді знаходились цивільна справа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_45 в користь ТОВ «ОТП Факторинг України» про стягнення заборгованості згідно кредитного договору та справа за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса про визнання довіреності, виданої ОСОБА_45 на ім`я ОСОБА_6 від 03.10.2019 року недійсною (том 2 а.с. 66. 75, 76, 160-164. 181, 193-196).

Зробив системний аналіз вказаних доказів, наданих стороною обвинувачення та стороною захисту, судом встановлені наступні обставини подій.

Так,юридичним власником будинку, який використовувався як міні готель за адресою АДРЕСА_2 , був ОСОБА_45 , а фактичним ОСОБА_50 . У зв`язку із кредитним договором, для забезпечення його виконання перед банком, даний будинок став предметом іпотеки. Оскільки умови кредитного договору ОСОБА_45 , а фактично ОСОБА_50 , не виконувалися належно, банк в судовому порядку стягнув суму боргу, а будинок з метою забезпечення зобов`язання стягувачем (банком) через приватного виконавця 21.11.2019 року був виставлений на електроні торги. До цього свідок ОСОБА_50 підшукував покупця, щоби продав його розрахуватися з банком, та ще заробити грошей. Знайшов ОСОБА_53 як потенційного покупця, провив з ними перемовини. Однак, тому стає відомо, що будинок є предметом іпотеки, та на електронних торгах він придбав його на набагато вигідніших умовах, чим йому пропонував ОСОБА_50 .. У зв`язку з цим, а також тим, що у вказаному мини готелі знаходиться майно ОСОБА_50 , та перемовини між ОСОБА_50 і ОСОБА_4 з цього приводу результату не дали,свідок ОСОБА_50 домовляється зі своїм дядею -обвинуваченим ОСОБА_6 не виселятись з іншими людьми: сім`єю ОСОБА_42 та подружжям ОСОБА_12 і ОСОБА_56 та не вивозити майно, до поки потерпілий ОСОБА_18 не сплатить, як вони домовились, в кінці кінців, 27 000 євро або не представить судове рішення про їх виселення, тобто робити перепону у вселені та користуванні вказаним домоволодінням. При цьому, як свідок ОСОБА_57 так і обвинувачений, скоріше за все, розуміли, що для отримання судового рішення, тобто проведення суду потрібний буде для потерпілого тривалий час та вказаними діями вони створюють незручності для нього. Вказані незручності конкретно в діях обвинуваченого полягає в тому, що він та інші особи родичі та знайомі ОСОБА_32 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 проживають, знаходяться в будинку, на вимогу потерпілого будинок не звільняють, свої речі, майно, яке належить ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не вивозять, не дивлячись на виклик працівників поліції. ОСОБА_6 , посилаючись на свідка ОСОБА_50 , на необхідність зберігання їх майна, незаконності торгів, де придбано будинок потерпілим, в ході розмов з Рогалевичем умовою того, щоби вони покинули будинок, ставить сплату грошей або представлення судового рішення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_6 , суд виходить із того, що достатніх та безсумнівних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК, стороною обвинувачення надано не було та під час судового розгляду не здобуто, а показання потерпілого, свідків обвинувачення і письмові докази, зібрані та досліджені у кримінальному провадженні, не містять об`єктивних, конкретних і беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Суд приймаючи судове рішення у вказаному кримінальному провадженні вважає необхідним послатись також на наступні засади кримінально провадження.
Так, відповідно до частин 1-4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно до ч. 6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого,за винятком доказування належності та допустимості тих доказів, які подані іншою стороною.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку для необхідності ухвалення виправдувального вироку.

Так, прокурором не доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 189 КК України, а саме вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
По-перше, встановлено, що між колишнім власником ОСОБА_45 , а де факто власником спірного домоволодіння був свідок ОСОБА_50 (це підтвердили сам ОСОБА_45 , обвинувачений ОСОБА_6 , та сам потерпілий ОСОБА_4 , який вів з ним переговори про придбання будинку) та між свідком ОСОБА_50 , його родичом і довіреною особою обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 виникли цивільно-правові відносини. Вказане підтвердив і працівник поліції ОСОБА_40 , допитаний як свідок по справі, наявність цивільних справ в суді.
По-друге, хоча ОСОБА_6 діяв протиправно не звільняв будинок на вимогу нового власника ОСОБА_4 , однак не заперечував вирішення даного питання у законний спосіб шляхом звернення до суду потерпілим і пред`явлення судового рішення про виселення, вважав набуття право власності потерпілим на будинок не справедливим, незаконним.
Тобто, не була виражена, однозначна вимога обвинуваченого до потерпілого щодо сплати грошей 27 000 євро, тобто єдиною можливості звільнення ним та іншими будинкуАДРЕСА_2 , крім того, потерпілий сам був ініціатором, в деякий мірі погоджувався та вів переговори про сплати ним суми за майно свідка ОСОБА_50 , яке знаходиться в будинку.

Крім того, конструкція пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення «вимога передати чуже майно (27 000 євро) з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого» не відповідає встановленим судом обставинами. Позаяк, коли потерпілий ОСОБА_4 прибув в будинок, він вже був зайнятий іншими людьми, тобто його прав вже було обмежено на час придбання будинку.

Згідно встановлених в судовому засіданні обставини характеру переговорів, іноді словесних конфліктів між потерпілим та обвинуваченим, для вирішення якого викликалась поліція, не доводиться висунуте ОСОБА_6 обвинувачення щодо вимаганні грошових коштів.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 не підпадають під кримінально карані, передбачені ч.2 ст.189 КК України. Таке прокурором в суді недоведене.

При цьому, тягар доведення факту вчинення обвинуваченою злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист. Вказана правова позиція чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини (зокрема, у § 77 Рішення по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії («Barbera, MessequeandJabardov. Spain») № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. [17, с. 327328] та § 39 Рішення Страсбурзького суду «Капо проти Бельгії» (Capeauv. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 р. [17, с. 271].

Згідно змісту ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта,крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Виходячи з вказаних загальні засад кримінального провадження суд не зобов`язаний змінювати правову кваліфікацію кримінального правопорушення, якщо навіть це покращує становище обвинуваченого ОСОБА_6 , а прокурор в ході судового розгляду обвинувачення не змінював.

Однозначно суд не повинен встановлювати чи перейшли у даному випадку дії обвинуваченого ОСОБА_6 з цивільно-правових дій у кримінально-каранні, тобто яка відповідальність повинна наступати за його протиправні дії.

Згідно ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У зв`язку з наведеним цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду (том 1 а.с. 14-18).
Речові докази: 1) 540 купюр номіналом 50 євро з маркуванням «Сувенір», що зберігаються у органу досудового розслідування СУ ГУНП в Закарпатській області слід знищити; 2) 2 купюри номіналом 50 євро серія номер Х8 та V8, власником яких є ОСОБА_4 та, який їх добровільно надав досудовому розслідуванню, що передані на зберігання у відділення №280/06 м.Ужгорода ПАТ АБ «Укргазбанк» слід повернути потерпілому ОСОБА_4 , як власнику; 3) розписку на ім`я потерпілого ОСОБА_4 , написану ОСОБА_6 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження слід зберігати в матеріалах кримінального провадження; 4) мобільний телефон ОСОБА_6 . Iphone 7+ IMEI03672, що переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 слід повернути ОСОБА_6 , як власнику, скасував накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.01.2020 року на вказані речові доказ арешт; 5) оптичний носій диск «DVDRW»«VERBATIM 4.7GB», на якому містяться відеозаписи, надані ОСОБА_6 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження слід зберігати в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с. 144-145, 163-164,171-174, 201, 235, 242-244, 245-249).

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373,374 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 189 КК України та виправдати його.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду (том 1 а.с. 14-18).
Речові докази: 1) 540 купюр номіналом 50 євро з маркуванням «Сувенір», що зберігаються у органу досудового розслідування СУ ГУНП в Закарпатській області -знищити; 2) 2 купюри номіналом 50 євро серія номер Х8 та V8, власником яких є ОСОБА_4 та, який їх добровільно надав досудовому розслідуванню, що передані на зберігання у відділення №280/06 м.Ужгорода ПАТ АБ «Укргазбанк» - повернути потерпілому ОСОБА_4 , як власнику; 3) розписку на ім`я потерпілого ОСОБА_4 , написану ОСОБА_6 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження -зберігати в матеріалах кримінального провадження; 4) мобільний телефон ОСОБА_6 . Iphone 7+ IMEI03672, що переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 - повернути ОСОБА_6 , як власнику, скасував накладений арешт ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.01.2020 року на вказані речові доказ; 5) оптичний носій диск «DVDRW»«VERBATIM 4.7 GB», на якому містяться відеозаписи, надані ОСОБА_6 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с. 144-145, 163-164, 171-174, 201, 235, 242-244, 245-249).

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до Закарпатського апеляційного суду області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Лайош ГАЛ