Справа № 752/846/22
Провадження № 1-кс/752/464/22
У Х В А Л А

24.01.2022 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретая ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Першого відділу слідчого управління ГУ НП в АР Крим та м.Севастополі ОСОБА_5 , погоджене заступником начальника відділу процесуального керівництва прокуратури АР Крим та м.Севастополя ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2021 р. № 0000089, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

слідчий Першого відділу слідчого управління ГУ НП в АР Крим та м.Севастополі ОСОБА_5 , за погодженням з заступником начальника відділу процесуального керівництва прокуратури АР Крим та м.Севастополя ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2021 р. № 0000089, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
Клопотання обгрунтовано тим, що Слідчим управлінням ГУНП в АР Крим та м. Севастополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000089 від 14.07.2021 за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у нелегальному ув`язненні та подальшому порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, стаття 438 КК України є бланкетною нормою, що відсилає до порушення законів та звичаїв війни, передбачених у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, при тлумаченні конкретних порушень законів та звичаїв війни, у даній справі необхідно керуватися Конвенцію про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі - Конвенція). Ця Конвенція містить перелік діянь, що становлять найбільш серйозні порушення Женевських Конвенцій від 12 серпня 1949 року, а також інші порушення законів та звичаїв війни.

Відповідно до статті 2 Конвенції, її положення застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні в період 19-22 лютого 2014 року (розстріли на Майдані Незалежності у м. Київ, втеча ОСОБА_9 ) проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані Російською Федерацією (далі РФ), активізували свою антиукраїнську діяльність спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася та подальше її розхитування, особливо у Південно-Східних областях України, Автономній Республіці Крим та м. Севастополь.

Так, 03.02.2014 в АР Крим та м. Севастополь пройшов ряд мітингів проросійських сил, в ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня лідер партії «Русский блок» ОСОБА_10 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.

Вказані загони так званої Самооборони Криму спільно із кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту РФ згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, захоплення та блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що, в подальшому публічно підтвердили найвищі керівники Росії, включно з президентом РФ - ОСОБА_11 .

Внаслідок вказаних насильницьких агресивних дій РФ Україна втратила ефективний контроль над територією Криму у зв`язку з її окупацією ЗС РФ.

З метою «легітимізації» окупації 16.03.2014 владою АРК за підтримки РФ (у тому числі силової) проведено незаконний «референдум» для приєднання півострова до території РФ всупереч ст.ст. 5, 72 та 73 Конституції України. Результатом проведеного «референдуму» стали тимчасова окупація території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу РФ на правах суб`єкта федерації.

В подальшому, вищим керівництвом РФ, з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим, на керівні та рядові посади в яких, у тому числі, призначено громадян РФ, в основному шляхом переведення з території Росії.

Зокрема, в порушення міжнародних норм, у тому числі положень Конвенції Про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі Конвенція) та додаткових протоколів до неї, а саме статті 64 Конвенції, згідно якої кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Так, відповідно до ч. 2 ст.13 «О судебной системе Российской Федерации» від 31 грудня 1996 року № 1-ФКЗ: Порядок наділення повноваженнями голів, заступників голів, інших суддів касаційних судів загальної юрисдикції, апеляційних судів загальної юрисдикції, верховних судів республік, окружних, обласних судів, судів міст федерального значення, судів автономної області і автономних округів, районних судів, військових і спеціалізованих судів, арбітражних судів округів, арбітражних апеляційних судів, арбітражних судів суб`єктів Російської Федерації і спеціалізованих арбітражних судів встановлюється відповідним федеральним конституційним законом і федеральним законом про статус суддів.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону Російської Федерації від 26.06.1992 № 3132-I зі змінами та доповненнями «О статусе судей в Российской Федерации» - Президент Російської Федерації в двомісячний термін з дня отримання необхідних матеріалів призначає суддів федеральних судів, а кандидатів у судді Верховного суду Російської Федерації представляє для призначення Раді Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації або відхиляє подані кандидатури, про що повідомляється голові Верховного суду Російської Федерації.

Водночас, згідно зі ст. 86 «Конституції «Республики Крым»»:

1. Правосуддя в Республіці Крим здійснюється тільки судом.

2. У Республіці Крим діють федеральні суди і мирові судді. Повноваження, порядок утворення та діяльності федеральних судів визначаються законодавством Російської Федерації.

3. З ініціативи Державної Ради Республіки Крим, узгодженої з Верховним Судом Російської Федерації, в Республіці Крим можуть утворюватися судові ділянки і посади мирових суддів відповідно до законодавства Російської Федерації і законодавства Республіки Крим.

4. Статус, повноваження, порядок і гарантії діяльності суддів визначаються федеральним законом, а по відношенню до мирових суддів - також законом Республіки Крим.

Слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад Російської Федерації.

Створивши функціональний автоматизм апарату влади через суворо визначену ієрархію та контроль керівників за підпорядкованими виконавцями, вище керівництво РФ забезпечило виконання та багаторівневий контроль за виконанням своєї окупаційної політики, спрямованої на остаточне приєднання території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь та подолання спроб будь якого спротиву з боку цивільного населення півострову.

Легітимізоване таким чином Росією та повністю підконтрольне їй самопроголошене керівництво окупованого Криму, з метою забезпечення та підтримання режиму окупації за допомогою так званих Самооборони Криму, правоохоронних органів та судів почало реалізувати політику РФ щодо переслідування населення за політичні, релігійні погляди, расовими етнічними ознаками тощо.

Серед основних злочинів, вчинених для забезпечення вказаного режиму є умисні вбивства, викрадення та зникнення, жорстоке та нелюдське поводження, незаконні позбавлення волі, позбавлення права на справедливий суд, незаконні привласнення та знищення майна, незаконний призов до лав ЗС РФ, переслідування, та позбавлення інших основоположних прав та свобод людини.

Крім того, окупаційною владою для забезпечення режиму окупації проводиться політика заміщення населення Криму російським, що виражається, окрім вже названих злочинів, у заселенні території Криму росіянами, поширенні російських законів на територію окупованого Криму, надання російського громадянства населенню Криму та привласнення державної власності України в Криму.

Таким чином найвище керівництво Російської Федерації через вчинення злочинів підконтрольними йому окупаційними «органами влади, правоохоронними органами», військовими та іншими організаціями забезпечує режим окупації в Криму.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018, 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» та 74/168 від 16.12.2020 «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Враховуючи викладене, окупація Криму РФ, будучи рівнозначною міжнародному збройному конфлікту, задовольняє критерій наявності збройного конфлікту, що є передумовою для притягнення до кримінальної відповідальності за найбільш серйозні порушення Женевських конвенцій.

Відповідно до статті 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.
Крім того, статтею 13 Конвенції визначено, що положення частини II (Загальний захист населення від деяких наслідків війни) стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно статті 27 Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Виходячи з того, що злочинні діяння були пов`язані з окупацією півострова та політикою окупаційної влади, спрямованої на переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України, виконавець злочинів ОСОБА_6 та інші невстановлені особи усвідомлювали фактичні обставини, що свідчили про наявність збройного конфлікту (окупації). Як було зазначено вище, сам факт окупації був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Відповідно до статті 64 Конвенції кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Крім того, відповідно до ст. 67 Конвенції суди повинні діяти лише відповідно до тих законодавчих положень, які були чинними до моменту скоєння правопорушення і які відповідають загальним принципам права, зокрема принципу відповідності покарання правопорушенню.
Разом з тим, відповідно до ст. 70 Конвенції окупаційна держава не має права здійснювати арешт, переслідування або висувати обвинувачення проти осіб, що перебувають під захистом, за вчинки або переконання скоєні або виражені ними до початку окупації або протягом періоду її тимчасового припинення, за винятком випадків порушення законів або звичаїв війни.
У контексті окупації Криму, РФ, як окупаційна держава, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Окрім цього, відповідно до статті 47 Конвенції особи, що перебувають під захистом, які знаходяться на окупованій території не будуть у жодному разі та жодним чином позбавлені переваг цієї Конвенції у зв`язку з будь-якими змінами, запровадженими стосовно керівних установ чи управління цією територією внаслідок її окупації, або у зв`язку з будь-якою угодою, укладеною між властями окупованої території та властями окупаційної держави, або у зв`язку з анексію окупаційною державою всієї або частини окупованої території.

Також, статтею 31 Конвенції передбачено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції, жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються.

Відповідно до статті 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни серйозні порушення, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема, умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи рекомендований цією Конвенцією.
Так, статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом (підпункт «а» пункту 1 цієї статті); законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (підпункт «c» пункту 1 цієї статті).

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею

чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання (пункт 3 цієї статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), який набув чинності для України 25 липня 1990 р. Особі, визнаній винною у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного зі збройним конфліктом, не може бути винесено жодного вироку, і вона не може бути піддана жодному покаранню, крім як за постановою неупередженого й відповідним чином створеного суду, що додержує загальновизнаних принципів звичайного судочинства, які включають в тому числі те, що процедура повинна передбачати надання звинуваченому до і під час суду всі необхідні права та засоби захисту.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України 11.09.1997 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Крім цього, статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом (підпункт «а» пункту 1 цієї статті); законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (підпункт «c» пункту 1 цієї статті).

Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього (пункт 2 цієї статті).

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею

чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання (пункт 3 цієї статті).

Так, з метою реалізації політики окупації, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.02.2014, в невстановлених досудовим розслідуванням вищих посадових осіб Російської Федерації виник умисел на створення системи органів на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, які уповноважені виконувати судові та правоохоронні функції, діючи від імені та в інтересах країни окупанта, використовуючи законодавство Російської Федерації.

На виконання вказаного умислу, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим створено ряд судових та правоохоронних органів, в тому числі «Верховный суд Республики Крым», «Киевский районный суд г. Симферополя Республики Крым», «Главное следственное управление Следственного комитета Российской Федерации по Республике Крым» та «прокуратуру Республики Крым» і в подальшому призначено керівників вказаних судових та правоохоронних органів.

Разом з тим встановлено, що Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема створено. «Київський районний суд міста Сімферополя» (який не являється військовим судом, а відноситься до судів загальної юрисдикції).

Достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації, за результатами проведеного державними органами Російської Федерації конкурсу Указом Президента Російської Федерації ОСОБА_11 від 19.12.2014 №786 діючий суддя судової гілки влади України, громадянин України ОСОБА_6 , будучи призначеним указом Президента України від 02.02.2002 №96/2002 суддею Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим у межах п`ятирічного строку, постановою Верховної Ради України від 15.12.2005 №3218-VI обраний безстроково суддею Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим, свідомо та умисно, порушуючи вимоги Конституції та законів України, всупереч присязі судді, за власною згодою та бажанням був призначений на посаду судді «Киевского районного суда города Симферополя Республики Крым» та усвідомлюючи, що так званий «Киевский районный суд города Симферополя» відповідно до положень ст. 64 Конвенції про захист цивільного населення під час війни є незаконно створеним органом, приступив до виконання своїх безпосередніх обов`язків в складі незаконно створеного органу органу окупаційної влади РФ.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 26.02.2014 біля будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 8, відбувся мітинг представників Меджлісу кримськотатарського народу організований ОСОБА_12 та представників політичної партії «Русское единство» організований ОСОБА_13 підставою якого стало скликання позачергової сесії депутатів Верховної Ради Республіки Крим.

Через неналежне забезпечення співробітниками правоохоронних органів громадської безпеки підчас проведення вказаних заходів, з урахуванням протилежних політичних поглядів учасників мітингу (проукраїнські погляди представників Меджлісу та антиукраїнські, проросійськи погляди представників політичної партії «Русское единство») між останніми розпочались сутички, з застосуванням фізичної сили, сльозогінного газу, палиць та інших підручних предметів.

В результаті вказаних сутичок не менше 80 осіб отримали тілесні ушкодження різної тяжкості та двоє осіб померло.

З урахуванням викладеного начальником слідчого відділу Центрального РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в АР Крим за вищевказаними фактами до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за відомості за № 0000717 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 119 КК України, № 0000718 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, та № 0000719, № 0000720, № 0000721, № 0000722, № 0000723, № 0000724, № 0000725, № 0000726 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що, достовірно знаючи про те, що вищевказані факти отримання тілесних ушкодження та настання смерті громадян України досліджуються посадовими особами компетентних правоохоронних органів України в ході досудових розслідувань у відповідних кримінальних провадження, 27.06.2014 на території Автономної Республіки Крим незаконно створеним органом окупаційної влади «Следственным отделом по центральному району г. Симферополя Главного следсвенного управления Следственного комитета Российской Федерации по республике Крым» (далі «Главное следственное управление по Республике Крым») порушено кримінальну справу № та № за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що спричинило смерть останніх підчас проведення 26.02.2014 мітингу біля будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 8, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.109 КК РФ.

Водночас, 27.11.2014 слідчим «Главного следсвенного управления по республике Крым» ОСОБА_16 у зв`язку з не встановленням особи обвинуваченого на підставі п. 1 ч. 1 ст.208 КПК РФ розслідування кримінальних справ № та № зупинено.

Однак, 26.12.2014 прокурором незаконно створеної «Прокуратуры Республики Крым» ОСОБА_17 розслідування кримінальних справ № та № відновлено на підставі п.6 ч.2 ст. 37, п. 3 ч. 1 ст.211 КПК РФ. Підставою для відновлення розслідування вищевказаних справ, відповідно до мотивувальної частини постанов ОСОБА_17 , стало відсутність надання слідчим оцінки подій кримінальних правопорушень, що розслідуються за ст.212 КК РФ.

Разом з тим, на початку січня 2015 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_17 під час оперативної наради за участю працівників «прокуратуры Республики Крым», а також «прокурора Симферопольского района» повідомила, що від невстановлених в ході здійснення досудового розслідування осіб з числа вищого керівництва РФ надійшла вказівка щодо необхідності здійснення кримінального переслідування та подальшого забезпечення засудження до позбавлення волі ОСОБА_7 за його причетність до організації масових заворушень та участі в масових заворушеннях під час проведення 26.02.2014 мітингу біля будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 8.

В подальшому 19.01.2015 кримінальні справи № та № об`єднано в одну кримінальну справу під № та матеріали вказаної кримінальної справи передано для подальшого проведення досудового розслідування до незаконно створеного на території Автономної Республіки Крим правоохоронного органу окупаційної влади «Главного следственного управления по Республике Крым».

Водночас, 28.01.2015 незаконно створеним на території Автономної Республіки Крим правоохоронним органом окупаційної влади «Главного следственного управления по Республике Крым» розпочато розслідування кримінальної справи №3 за фактом організації масових заворушень та участі в масових заворушеннях підчас проведення 26.02.2014 мітингу біля будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 8, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1,2 ст. 212 КК РФ.

В подальшому, 28.01.2015 кримінальні справи № та №3 об`єднано в одну кримінальну справу під № .

В ході розслідування кримінальної справи під № 29.02.2015 невстановленими на даний час працівниками незаконно створеного «Управління ФСБ Росії по Республіці Крим та м. Севастополю» затримано ОСОБА_7 .
В подальшому ОСОБА_18 , будучи керівником групи слідчих у кримінальній справі № за фактом організації масових заворушень та участі в масових заворушеннях під час проведення 26.02.2014 мітингу біля будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 8, в період часу приблизно о 16 год. 20 хв. 29 січня 2015 року, перебуваючи в приміщенні кабінету №105 незаконно створеного слідчого відділу УФСБ Росії по Республіці Крим та м. Севастополю за адресою: м. Сімферополь, вул. І. Франко, 13, власноручно склав та підписав протокол про затримання ОСОБА_7 .
Крім цього, ОСОБА_18 , усвідомлюючи повну відсутність будь-яких доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення злочинів, 29.01.2015 власноручно склав та підписав постанову про притягнення останнього в якості обвинуваченого у кримінальній справі № за ч. 1 ст. 212 КК РФ, яку оголосив о 15 год. 05 хв. 30.01.2015 ОСОБА_7 .
Також, 29.01.2015, «следователь по особо важным делам первого следственного отдела управления по расследованию особо важных дел Главного следственного управления Следственного комитета Российской Федерации по Республике Крым» ОСОБА_19 склав та підписав а його керівник «руководитель первого следственного отдела управления по расследованию особо важных дел Главного следственного управления Следственного комитета Российской Федерации по Республике Крым» ОСОБА_20 погодив клопотання про ініціювання перед судом клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Так, у ОСОБА_21 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 29.01.2015 виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом нелегального ув`язнення особи та подальшого порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду клопотань слідчих під час досудового розслідування кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 212 КК РФ в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

В подальшому, 29.01.2015 з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 , займаючи посаду «судді» незаконно створеного органу судової влади «Киевского районного суда города Симферополя Республики Крым», будучи особою з вищою юридичною освітою, зрадивши присязі судді, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме в порушення положень статті ст. ст. 4, 13, 47, 64 та147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи у приміщенні «Киевского районного суда города Симферополя Республики Крым»: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Воровського, буд. 16, року у невстановлений час розглянув за участі прокурора ОСОБА_17 постанову «следователя по особо важным делам первого следсвенного управления по расследованию особо важных дел Главного следственного управления Следственного комитета Российской Федерации по Республике Крым» ОСОБА_18 про ініціювання перед судом клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 (судова справа №3/120/201).
За результатами розгляду постанови ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника голови Меджлісу Кримськотатарського народу, приймав 26.02.2016 під будівлею Верховної Ради Автономної Республіки Крим участь у мітингу на підтримку територіальної цілісності України та проти приєднання АР Крим до складу РФ, а також усвідомлюючи, що ОСОБА_7 перебуває під захистом Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни в порушення вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64 та147 вказаної Конвенції та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись нормами кримінально-процесуального законодавства Російської Федерації, виніс постанову відносно ОСОБА_7 про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 21 добу, а саме до 19.02.2015.

Крім того, 17.11.2015 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_6 , займаючи посаду «судді» незаконно створеного органу судової влади «Киевского районного суда города Симферополя Республики Крым», будучи особою з вищою юридичною освітою, зрадивши присязі судді, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме в порушення положень статті ст. ст. 4, 13, 47, 64 та147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи у приміщенні «Киевского районного суда города Симферополя Республики Крым»: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Воровського, буд. 16, у невстановлений час розглянув за участі прокурора ОСОБА_22 постанову «старшего следователя первого следсвенного управления по расследованию особо важных дел Главного следственного управления Следственного комитета Российской Федерации по Республике Крым» ОСОБА_23 про ініціювання перед судом клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 (судова справа №2/2-394/2015).
В подальшому, за результатами розгляду постанови ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника голови Меджлісу Кримськотатарського народу, приймав 26.02.2016 під будівлею Верховної Ради Автономної Республіки Крим участь у мітингу на підтримку територіальної цілісності України та проти приєднання АР Крим до складу РФ, а також усвідомлюючи, що ОСОБА_7 перебуває під захистом Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни в порушення вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та147 вказаної Конвенції та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись нормами кримінально-процесуального законодавства Російської Федерації, виніс постанову відносно ОСОБА_7 про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 2 місяці да 10 діб, а саме до 29.01.2016.

Під час судового розгляду та при винесенні рішень, ОСОБА_6 залишено поза увагою той факт, що на момент вчинення ОСОБА_7 дій, які покладені в основу його обвинувачення, територія Автономної Республіки Крим не була тимчасово окупованою Російською Федерацією, останній був громадянином України, всі потерпілі на момент вчинення злочину були громадянами України, а тому при оцінці подій 26.02.2014 біля будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим необхідно керуватись Законодавством України та міжнародними договорами.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, а саме у нелегальному ув`язненні та подальшому порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_24 .

Крім того, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації, за результатами проведеного державними органами Російської Федерації конкурсу Указом Президента Російської Федерації ОСОБА_11 від 19.12.2014 №786 діючий суддя судової гілки влади України, громадянин України ОСОБА_6 , будучи призначеним указом Президента України від 02.02.2002 №96/2002 суддею Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим у межах п`ятирічного строку, постановою Верховної Ради України від 15.12.2005 №3218-VI обраний безстроково суддею Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим, свідомо та умисно, порушуючи вимоги Конституції та законів України, всупереч присязі судді, за власною згодою та бажанням був призначений на посаду судді «Киевского районного суда города Симферополя Республики Крым» та усвідомлюючи, що так званий «Киевский районный суд города Симферополя» відповідно до положень ст. 64 Конвенції про захист цивільного населення під час війни є незаконно створеним органом, приступив до виконання своїх безпосередніх обов`язків в складі незаконно створеного органу органу окупаційної влади РФ.

Так, у ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце, але не раніше 20.04.2015 виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду судового провадження № 1-213/2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Перебуваючи на посаді судді незаконно створеного «Киевского районного суда города Симферополь», ОСОБА_6 , 20.04.2015 розпочав розгляд судової справи № 1-213/2015 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. «б» ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 222 КК РФ, в порядку, визначеному процесуальним законодавством Російської Федерації.

В ході судового розгляду обвинувального висновку щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 було з`ясовано, що обвинувачений є громадянином Російської Федерації, при тому, що ОСОБА_8 не був позбавлений громадянства України, визнавав себе громадянином України, про що стороною захисту під час судового розгляду неодноразово зазначалося, кримінальна справа відносно якого порушена за фактом «Умышленного причинения легкого вреда здоровью, вызвавшего кратковременное расстройство здоровья, а также незаконное приобретение, хранение и ношение основных частей огнестрельного оружия».

Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є громадянином України, який не виходив з громадянства та не втрачав громадянство України, а громадянство Російської Федерації набув автоматично, після окупації території Автономної Республіки Крим без своєї особистої волі та бажання, і, відповідно, є особою, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67 та 70 вказаної Конвенції продовжив судовий розгляд кримінальної справи щодо останнього, сприяючи таким чином реалізації політики окупаційної влади, спрямованої на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України та демонструючи свою залежність від органів окупаційної влади.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду судового провадження № 1-213/2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, діючи в складі незаконно створеного « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_6 15.05.2015 розглянув матеріали кримінальної справи № від 06.02.2015, за результатами якої 15.05.2015 виніс вирок, відповідно до якого визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. «б» ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 222 КК РФ та призначив покарання «у виді 4 років та 2 місяців позбавлення волі у виправній колонії загального режиму.

Встановлено, що ОСОБА_6 , мотивуючи винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , посилався на надані «стороною обвинувачення» та досліджені безпосередньо в ході судового розгляду докази, які на його думку беззаперечно вказували на наявність в діях ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених п. «б» ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 222 КК РФ.

Так, ключовими доказами, наданими стороною обвинувачення, які були покладені в основу обвинувального вироку за п. «б» ч. 2 ст. 115 КК РФ були «Показания потерпевшего ОСОБА_25 » «Показания свидетеля «Степа», «Показания свидетеля ОСОБА_26 », «Показания свидетеля ОСОБА_27 », «Показания свидетеля ОСОБА_28 », «Показания свидетеля ОСОБА_29 », «Показания свидетеля ОСОБА_30 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_31 », «Показания специалиста в области баллистики ОСОБА_32 », « ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_33 », «Протоколы предъявления для опознания по фотографи с участием потерпевшего и свидетелей», «Заключение судебно-медицинской экспертизы №651 от 29 апреля 2014 года», «Приказ о назначении ОСОБА_25 на должность милиционера-снайпера оперативной роты полка милиции особого назначения « ІНФОРМАЦІЯ_5 », «Функциональные обязанности ОСОБА_25 », «План обеспечения общественного порядка и безопасности в гор. Киев, Украина, утвердженого приказом начальника ГУ МВД Украины от 06 января 2014 года.».

Разом з тим, ОСОБА_6 було відмовлено у клопотанні сторони захисту щодо направлення міжнародного запиту відповідному органу України, з метою вручення судових повісток свідкам сторони захисту, які не прибули до судового засідання.

Окрім цього, ОСОБА_6 , всупереч вимогам ст. ст 64 67 та 70 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, було проігноровано той факт, що інкримінований ОСОБА_8 злочин за п. «б» ч. 2 ст. 115 КК РФ розпочався та був закінчений 18 лютого 2014 року на території України, в м. Києві, а потерпілий ОСОБА_25 та ОСОБА_8 18 лютого 2014 року не являлися громадянами Російської Федерації, а були громадянами України.

Таким чином, ОСОБА_6 , допущено підміну власної оцінки доказів, яка повинна була ґрунтуватися виключно на законі, всупереч встановленого процесуального порядку, а також в порушення положень ч . 4 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) не надано ОСОБА_8 під час суду всіх необхідних прав та засобів захисту, та засуджено останнього ніби то за вчинки, скоєні до початку окупації на території України відносно громадянина України, що в свою чергу є відображенням залежності від окупаційної влади та упередженості самого судового процесу, спрямованого на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

У зв`язку з наведеним, 21.12.2021 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складено повідомлення підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у нелегальному ув`язненні та подальшому порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

На даний час підозрюваний ОСОБА_6 проживає та переховується на тимчасово окупованій території АР Крим, де і зареєстровано його місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України вжито заходи для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду останнього оголошено в розшук.
На даний час підозрюваний ОСОБА_6 продовжує переховуватись від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території АР Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 переховуються на ТОТ АР Крим повістки про виклик його до прокуратури АР Крим та м. Севастополя опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в 2021 році відповідно до розпорядження КМУ № 1302-р від 21.10.2020.
Так, повістки про виклик ОСОБА_6 на 10.01.2022, 11.01.2022 та 12.01.2022 опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 30.12.2021 №251.
Водночас, повістки про виклик на вказані дати опубліковано на офіційному веб?сайті Офісу Генерального прокурора.
З результатами виконаного оперативним підрозділом доручення встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переховується на території ТОТ АР Крим, перебуває на посаді заступника голови суду та продовжує виконувати функції судді так названого «Центрального районного суда города Симферополя».

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України, умисно та безпідставно ухиляється від явки на виклики прокурора, переховується від органів слідства, прокуратури та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у державний розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме у місті Сімферополь, слідчий просить задовольнити клопотання про проведення спеціального досудового розслідування (in absentia) у відповідності до положень глави 24-1 КПК України.

Прокурор в ході розгляду клопотання підтримав його, просив задовольнити, посилаючись на те, що підозрюваний ухиляється від органу досудового розслідування, повідомлявся про необхідність явки у спосіб, визначений законом, шляхом здійснення відповідних публікацій в пресі, перебуває на тимчасово окупованій території.
Захисник вважав, що його підзахисний не повідомлений належним чином про зміст підозри, вона вручена неуповноваженою особою, оскільки ОСОБА_34 є суддею, а отже спецсуб`єктом, і законом передбачений особливий порядок вручення підозри. З огляду на викладене, захисник просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши сторони кримінального провадження дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочинів, передбачених ст. 111 КК України, відносно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що Слідчим управлінням ГУНП в АР Крим та м. Севастополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000089 від 14.07.2021 за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України.
ОСОБА_6 підозрюється у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, а саме у нелегальному ув`язненні та подальшому порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_24 .

21.12.2021 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складено повідомлення підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у нелегальному ув`язненні та подальшому порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. ст. 4, 13, 47, 64, 67, 70 та 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, яке полягає у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

На даний час підозрюваний ОСОБА_6 проживає та переховується на тимчасово окупованій території АР Крим, де і зареєстровано його місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України вжито заходи для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
Підозра ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення, обґрунтовується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:
-заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 18.08.2015;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 19.12.2018;

-копією так званого « ОСОБА_35 НОМЕР_1 » ОСОБА_8 від 15.05.2015;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_36 від 26.07.2017;

-протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 01.01.2020;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_37 від 02.09.2021;

-протоколом огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет від 21.12.2021;

-протоколом огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет від 22.12.2021;

-копією так званого «Постановление Дело №3/1-20/201» від 29.01.2015.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду останнього оголошено в розшук.
В зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 переховуються на ТОТ АР Крим повістки про виклик його до прокуратури АР Крим та м. Севастополя опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в 2021 році відповідно до розпорядження КМУ № 1302-р від 21.10.2020.
Повістки про виклик ОСОБА_6 на 10.01.2022, 11.01.2022 та 12.01.2022 опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 30.12.2021 №251, а також вони опубліковані на офіційному веб?сайті Офісу Генерального прокурора.
На вказані виклики підозрюваний не прибув, причини неявки не повідомив, що згідно вимог ч. 5 ст. 139 КПК, вважається ухиленням від явки, яка є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування.
Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання за результатами виконаного оперативним підрозділом доручення встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переховується на території ТОТ АР Крим, перебуває на посаді заступника голови суду та продовжує виконувати функції судді так названого «Центрального районного суда города Симферополя»

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування надано достатньо доказів, які є достатніми для переконання, що підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, переховується на території не підконтрольній державі Україна, та фактично перебуває на території АР Крим.
За таких обставин, є підстави, передбачені ч. 2 ст. 297-1 КПК України, для здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.139, 297-1 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

клопотання слідчого Першого відділу слідчого управління ГУ НП в АР Крим та м.Севастополі ОСОБА_5 , погоджене заступником начальника відділу процесуального керівництва прокуратури АР Крим та м.Севастополя ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2021 р. № 0000089, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 14.07.2021 р. за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1