Єдиний унікальний номер 341/653/22
Номер провадження 1-кп/341/149/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Галич

Галицький районний суд Івано Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галич кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 15.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гута Богуславського району Київської області, громадянина України, не працюючого, розлученого, з середньою спеціальною освітою, депутатом не обирався, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 К України

ВСТАНОВИВ:
15.05.2022 о 10 годині 55 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «Економ», що знаходиться у с. Дубівці, Дубовецької територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області по вул. Івана Франка, 2, побачив на поличці перед касою мобільний телефон марки «Redmi Note 9», зеленого кольору, який декількома хвилинами раніше забула малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, придбавши необхідний товар і залишивши на поличці вказану сумочку з своїми особистими речами, вийшла на вулицю. Побачивши вказаний мобільний телефон, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що даний предмет належить комусь із відвідувачів магазину та розуміючи, що ця особа може повернутися за виявленою ним річчю, щоб поновити контроль над своїм майном, вирішив таємно його викрасти. Для приведення свого злочинного наміру до виконання, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що поруч нікого з покупців та працівників торгового закладу немає і за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для присутніх у приміщенні осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав належний малолітній ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Redmi Note 9», зеленого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку експерта могла становити 3950,00 гривень із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 100 гривень без залишку коштів на рахунку, у силіконовому чохлі світло-коричневого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта могла становити 53,00 гривень. З викраденим мобільним телефоном ОСОБА_5 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв малолітній потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 4103,00 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, дав показання, які фактично відповідають вищезазначеним обставинам. У скоєному розкаявся. Так, в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що він приїхав до с. Дубівці Івано-Франківської області та влаштовувався на роботу до сільськогосподарського підприємства механізатором. Приблизно 14.05.2022, але точної дати вже не пам`ятає близько 11.00 год. в с. Дубівці він зайшов до магазину, де на поличці для сумок виявив чужий мобільний телефон, який таємно забрав собі. В подальшому повернув викрадений телефон. У скоєному щиро кається.

Суд переконався в тому, що обвинувачений вірно розуміє суть обставин справи. В суду не виникло сумнівів в добровільності та істинності його позиції. Після роз`яснення порядку та об`єму права на оскарження фактичних обставин справи, вислухавши думку учасників процесу, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та визначити об`єм дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалами справи що стосуються особи обвинуваченого. Інші докази в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України судом не досліджувалися.
Суд прийшов до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, обставини які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, органами досудового розслідування зазначено, як обставину що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо малолітнього. Про те, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 при вчиненні крадіжки не було відомо кому саме належить викрадений ним телефон, що не заперечувалось учасниками процесу та не протирічить матеріалам справи, а отже на думку суду при призначенні покарання ОСОБА_5 неможна враховувати, як обставину яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо малолітнього.
Обставами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 у відповідності до ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Положеннями ст. 50 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Виходячи із засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч. 6 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року (справа N 750/5031/18, провадження N 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як зазначено у наведеній вище постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі N 750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, а саме що наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання і такі знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину у скоєному, позитивно характеризується, має хворого батька пенсіонера, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, його поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення (усвідомив наслідки своєї поведінки, його негативне відношення до скоєного після вчинення злочину, розкаяння у вчиненому), також суд враховує думку потерпілої, виходячи із встановленої ст. 50 Кримінального кодексу України мети покарання, а саме не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням позиції сторони обвинувачення (прокурора), який при призначенні покарання обвинуваченому просив застосувати ст. 69 Кримінального кодексу України, а саме призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України , суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання за ч.4 ст. 185 Кримінального кодексу України, із застосуванням положень ст.ст. 69, 75, 76 Кримінального кодексу України.
Суд вважає, що призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання з числа передбачених за скоєні кримінальні правопрушення, призначаються лиш у випадку, якщо менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Також у кримінальному провадженні здійснено процесуальні витрати на проведення судової експертизи довідкою.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до п.14 ч.1 ст. 368 КПК України - ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи, що обвинуваченому судом призначено покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає за необхідне раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши обвинуваченого з під варти.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Вирішуючи питання про речові докази, суд керується положеннями ст. 100 КПК України

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та із застосуванням положень ст.. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на два роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76, КК України зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обраний ухвалою слідчого судді від 17.05.2022 року у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.
Термін перебування під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.05.2022 року по 05.07.2022 року зарахувати у строк призначеного покарання із розрахунку день за день.
Речові докази у справі: мобільний телефон марки «Redmi Note 9», зеленого кольору, із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 , у силіконовому чохлі світло-коричневого кольору залишити у володінні потерпілої; DVD-R диск з відеозаписом залишити у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати на залучення експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України для проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_7