Справа № 347/527/22
Провадження № 1-кс/347/147/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2022 року слідчий суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , дізнавача СД Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2022 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яка Автоматизованою системою документообігу суду визначена для здійснення кримінального провадження слідчому судді ОСОБА_1 .

Скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що 19.03.2022 року він звернувся із заявою до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України щодо протиправних дій працівників Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та СБУ по факту проведення у його помешканні незаконного обшуку та вилучення під загрозою застосування зброї мобільних телефонів його родини. Вказану заяву про вчинення кримінального правопорушення, належним чином обґрунтовану, він відправив на електронну адресу Косівського РВП ІНФОРМАЦІЯ_1 . О 18:33 годині він здійснив дзвінок до чергової частини Косівського РВП, під час якого йому було повідомлено черговим, що його заява внесена в базу єдиного обліку за №1161 та передана слідчому СД Косівського РВП ОСОБА_5 . Отже, за його вище вказаною заявою-повідомленням про злочин не було у передбачений законодавством строк внесено відомості до ЄРДР у порушення ст.214 КПК України, тому він просить суд зобов`язати відповідальних осіб Косівського РВП внести ці відомості до ЄРДР.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у скарзі доводи. Також пояснив, що 19.03.2022 року він прийшов до Косівського РВП з метою подати заяву-повідомлення про злочин, на що працівники Косівського РВП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які вийшли до нього з приміщення відділку поліції запропонували йому заповнити протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, на що він їм відповів, що оформить таку заяву вдома та відправить її електронною поштою. Так і вчинив, після чого о 18:33 годині у телефонній розмові черговий Косівського РВП йому повідомив про факт прийняття його заяви-повідомлення про злочин та її передачу ОСОБА_5 . Саме тому, вважаючи, що саме ОСОБА_7 є уповноваженою особою вносити відомості до ЄРДР щодо його заяви він оскаржує саме її дії. Уточнив прохальну частину скарги в частині зобов`язання уповноважених осіб Косівського РВП внести відомості до ЄРДР за його заявою-повідомленням про злочин від 19.03.2022 року по факту незаконного проведення обшуку у його помешканні.

Представник Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 19.03.2022 року вона запропонувала ОСОБА_3 оформити протокол-заяву про вчинення кримінального правопорушення, на що останній відмовився та повідомив, що самостійно вдома напише заяву про злочин та подасть її до поліції. Щодо надходження від ОСОБА_3 заяви про кримінальне правопорушення до Косівського РВП їй нічого не відомо, а вона як дізнавач не уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв про злочини, адже вона є дізнавачем і здійснює досудове розслідування у кримінальних провадженнях щодо проступків.

Слідчим суддею встановлено, що 19.03.2022 року надійшла заява ОСОБА_3 до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, але за вказаною заявою відомості до ЄРДР відповідальними особами Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області внесені не були у передбачені ст.214 КПК України спосіб та строк, що Косіським РВП не спростовано.

До скарги долучено копію заяви-повідомлення про злочин ОСОБА_3 , яка містить певні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема, ч.2 ст.162 КК України, наявність/відсутність складу якого може бути встановлена лише в рамках кримінального провадження.

Частиною 3 статті 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 24 березня 2016 року у справі № 5-299кз15, яка прийнята за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу, недоторканність житла та іншого володіння особи, яке включає в себе й недоторканність приватного та сімейного життя, передбачає більш широкі права особи і у кримінальному процесуальному аспекті більш широке поняття житла та іншого володіння особи, ніж це визначено в цивільному і житловому праві. Виходячи з принципу недоторканності житла та іншого володіння особи та з огляду на визначення поняття іншого володіння особи, наданого в ч.2 ст.233 КПК України, під ним розуміються предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливими або ускладнюють проникнення до них. При цьому зазначення про законне чи незаконне володіння як житлом, так і іншим володінням особи вказує на будь-які підстави набуття особою фактичного права володіння цим майном (права мати річ), яке може бути як пов`язаним, так і не пов`язаним з юридичною фіксацією цього факту (отриманням права на річ).

Таким чином, встановлення законності чи незаконності фактичного володіння особи житлом чи іншим володінням знаходиться поза межами диспозиції ст.162 КК України. Для визначення предмету цього злочину має значення лише встановлення, чи відноситься він до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у ст.233 КПК України, та чи підпадає цей об`єкт під ознаки фактичного володіння ним особи як житлом чи «іншим володінням», тобто чи проживала ця особа у будинку, утримувала земельну ділянку та фактично користувалася ними, незважаючи на спірність реалізації цих повноважень. Наявність спору щодо зазначених об`єктів не виключає фактичного володіння та користування ними.

Крім того, у вище зазначеній Постанові Верховного Суду України викладено висновок, відповідно до якого проникнення на територію подвір`я особи без дозволу володільця і без законних підстав є порушенням недоторканності іншого володіння особи, яке тягне настання відповідальності за частиною першою ст.162 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 457 КПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення ЄРДР, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. За змістом цієї норми бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає їх невнесення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.1.4 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 17 серпня 2012 року № 69, цей строк обчислюється з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність при поданні заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, та у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.

Вище наведене свідчить про те, що, правоохоронні органи не можуть послатися на необхідність проведення перевірки як причину невнесення відомостей до ЄРДР по суті заяви громадянина. Перевірка такої заяви повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного в ЄРДР. Лише потім, у випадку якщо посадова особа дійде висновку, що, наприклад, у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК України.

Згідно узагальнення практики розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування ВССУ від 23.12.2016 року, згідно якого (п.1.1) визначений ч.1 ст.214 КПК України обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Такі вимоги не передбачають здійснення оцінки грунтованості заяв чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації органами завдань кримінального провадження. Органи досудового розслідування не мають змоги посилатись на необхідність проведення перевірки, як причину невнесення відомостей до ЄРДР по суті заяви громадянина. Перевірка такої заяви повинна проводитися вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Лише у разі висновку посадової особи щодо відсутності у викладених в заяві обставинах складу кримінального правопорушення вона може закрити кримінальне провадження відповідно до ст.284 КПК України.

За змістом п.4 Розділу ІV «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08 лютого 2019 року №100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 березня 2019 р. за № 223/33194: заяви або повідомлення про кримінальні правопорушення, що надійшли до чергової служби головних управлінь Національної поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень) поліції, уповноважена службова особа після їх реєстрації в ІТС ІПНП (журналі ЄО) невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту реєстрації передає до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та інформує про це керівника головного управління Національної поліції чи його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення) поліції або особу, яка виконує його обов`язки.

Заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення була скерована Косівському РВП ГУНП в Івано-Франківській області на електронну адресу 19.03.2022 року та за телефонним повідомленням чергового Косівського РВП заявнику внесена в базу єдиного обліку №1161. Натомість, Косівським ВП ГУНП в Івано-Франківській області, у порушення вимог ст.214 КПК України, не було внесено відповідні відомості до ЄРДР. Отже, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Відповідно п.5. ч.5 ст.214 КПК України: до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.277 КПК України: письмове повідомлення про підозру має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), яка вказує на ознаки якого-небудь кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Вказаним вимогам заяваповідомлення про злочин ОСОБА_3 від 19.03.2022 року, надіслана до Ксівського РВП, відповідає, але наявність чи відсутність складу певного кримінального правопорушення може бути встановлена лише шляхом здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження. Оцінка у процесуальних рішеннях слідчого судді фактичних обставин заяви є неприпустимою.

Обов`язок уповноваженої особи на внесення відомостей до ЄРДР не вимагає оцінки нею самої заяви на предмет наявності ознак складу злочину, що слідує зі змісту імперативної норми ч.4 ст.214 КПК України, згідно якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Їх обов`язок зводиться до фіксації повідомлених особою відомостей про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.2 ст.307 КПК України: за результатом розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може скасувати рішення слідчого, дізнавача, прокурора, скасувати повідомлення про підозру, зобов`язати припинити дію, зобов`язати вчинити дію, відмовити у задоволенні скарги.

На момент судового розгляду Косівський РВП ГУНП в Івано-Франківській області не надав слідчому судді доказів виконання обов`язку, визначеного ч.1 ст.214 КПК України, та внесення відомостей за вказаною вище заявою до ЄРДР у встановлений строк, як і не спростував факту надходження заяви ОСОБА_3 від 19.03.2022 року до Косівського РВП, а тому наявні підстави для зобов`язання уповноважених осіб Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до ЄРДР відомості на підставі заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення, зареєстрованої 19.03.2022 року в Косівському РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що він не наділений повноваженнями перебирати на себе функції сторони обвинувачення та вирішувати питання про кваліфікацію кримінального правопорушення, про яке повідомлено у заяві скаржника, чи давати вказівки про кваліфікацію кримінального правопорушення при внесенні відомостей до ЄРДР. Правом визначення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, вказаного у повідомленні, наділений реєстратор ЄРДР, а не особисто заявник.

Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 19.03.2022 року по факту порушення недоторканності житла, що мав місце 18.03.2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1