ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/1980/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, студент 3-го курсу КНТЕУ, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у кримінальному провадженні № 0003256 від 29.09.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 , визначивши незаконне зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, як головне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільних відносин, щодо порядку обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, місці та спосіб придбав та розпочав зберігати невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, з метою подальшого збуту, шляхом здійснення «закладок», тобто схованок з речовинами.
29 вересня 2022 року приблизно о 14 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Любарська, 33, працівниками поліції було затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого в подальшому, під час особистого обшуку було виявлено та вилучено 11 (одинадцять) згортків з клейкої стрічки синього та жовтого кольору, в яких наявні полімерні пакети з пазовими замками, в одному з яких речовина зеленого кольору рослинного походження, що являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою 1,10 г., яку ОСОБА_4 , умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 від 03.06.2009, придбав та зберігав, з метою подальшого збуту. Канабіс, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список №1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1», є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.
Органом досудового розслідування 01 жовтня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Таким чином, в обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, з метою подальшого збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення пов`язаного з позбавленням волі на строк до десяти років, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, якими є: вчинення нових злочинів, оскільки підозрюваний на даний час не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, окрім того, останнім було зазначено, що останній час єдиним джерелом доходу був збут наркотичного засобу; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які володіють необхідною інформацією, яка має значення для кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності або полегшення свого становища, а також на те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись доводи викладенні у письмових запереченняих на клопотання про обрання запобіжного заховду, зокрема: - на необґрунтованість підозри в вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки викладені у тексті повідомлення про підозру відомості є лише припущеннями сторони обвинувачення, які не грунтуються на доказах, а долучені до клопотання копії документів не є доказами відповідно вимог КПК України, а решта документів не доводятьнявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення. Долучені матеріалт свідчасть лише про факт вилучення наркотичних засобів, жоден з матеріалів не свідчить про його мету та умисел подальшого збуту. Особитий обшук проводився без участі захисника. Крім того, захисник вказував на необгрунтованість та не достатність обґрунтування ризиків застосування найсуворішого запобіжного заходу. Крім того, вказував на позитивні характеризуючі ознаки підозрюваного ОСОБА_4 та просив врахувати їх при вирішенні питання щодо запобіжного заходу та свідчасть про відсутніть обставин реального характеру загрози його втечі. У зв`язку чим, просив відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі, за недоведеністю обставин передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, та обрати запобіжних захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
Підозрюваний обставини викладені у підозрі не заперечував, надаві пояснення щодо події затримання у точному хронологічному порядку, та вказав, що збирав на мав на меті викрити злочинну схему щодо реалізації наркотичних засобів. Просив не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також, захисник під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу подав письмову скаргу, в інтересах ОСОБА_4 щодо незаконності затримання у порядку ст. 208 КПК України, яку умотивував наступними обставинами. Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.09.2022 о 14:40 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Проте, станом на 14:40, 30.09.2021 йому не було повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину. Поряд із цим, вважав, що ОСОБА_4 затримано незаконно, оскільки на час затримання були відсутні відповідні підстави для його затримання. Жодних підтверджень про те, що вилучена рослинна речовина є наркотичним засобом на час затримання не було. Окрім цього, відповідно до частини 2 статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Адвокат ОСОБА_5 підтверджує той факт, що останній до 15:00, 30.09.2022 перебував в умовах ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві, де проводив конфіденційну зустріч із підзахисним ОСОБА_4 і останньому не було повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину. Поряд із цим, вказане затримання незаконне, оскільки стороні обвинувачення на час затримання не було відомо, чи є рослинна речовина наркотичним засобом, яка нібито була вилучена у ОСОБА_4 , а також останньому не було повідомлено про підозру у вчиненні злочину упродовж 24 годин з моменту затримання.
Таким чином, затримання ОСОБА_4 та процесуальне оформлення цієї процесуальної дії відбулося із значними порушеннями законодавства, зокрема: - всупереч положень пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 208 КПК України були відсутні підстави затримання передбачені законом; - протокол не відповідає вимогам ст. 104, ч. 5 ст. 208 КПК України щодо належного фіксування ходу процесуальної дії.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу, просив не застосовувати до підозрюваного альтернативний запобіжний захід, скаргу захисника вважав необґрунтованою вказуючи, що затримання підозрюваного відбулося з дотриманням вимог ст.ст. 208, 211, КПК України та ч. 7 ст. 615 КПК України, а із вказаним клопотанням слідчий звернувся до суду 01.09.2022.
Слідчий суддя з`ясувавши думку сторін та керуючись вимогами кримінального процесуального права об`єднав для розгляду скаргу та клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
За таких обставин, слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані слідчим матеріали та проаналізувавши у системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, відомості, які мають значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, та скарги захисту поданої, у порядку ст. 206 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступних висновків.
Повноваження прокурора та захисника, які були присутні у судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.
Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 184 КПК України.
Так, судом встановлено, що у провадженні слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0003256, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дарницької окружної прокуратури міста Києва.
Копію клопотання з додатками отримано підозрюваним у встановлений законом строк.
29 вересня 2022 року о 14 год. 40 хв. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
01 жовтня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , віднесено до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.
Як передбачено статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Слідчим у клопотанні наведені дані, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Із наданих стороною обвинувачення матеріалів провадження № 0003256 від 29.09.2022 вбачається, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується їй органом досудового розслідування, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні дані, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується їй органом досудового розслідування.
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею враховується практика ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства, відповідно до якого факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Так, про обґрунтованість вказаної підозри свідчать докази, зібрані в ході досудового розслідування, зокрема: рапортом про виявлення кримінального правопорушення; протоколом затримання ОСОБА_4 ; висновком експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколами допитів свідків; протоколом огляду мобільного телефону; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Заперечуючи проти пред`явленої підозри, сторона захисту не надала жодного доказу на спростування викладених у ній обставин.
Слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, приходить до висновку, що сукупність вищенаведених матеріалів дають підстави вважати, що причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Таким чином, у судовому засіданні слідчий суддя переконався у тому, що у сторони обвинувачення є вагомі докази того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя також виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
При цьому, на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі перевіряти докази з точки зору їх належності та допустимості, а лише встановлює наскільки їх сукупність є достатньою вважати про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи наведені слідчим та прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з такого.
Ризик переховування від органу досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та суворістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим.
Про наявність вказаних ризиків свідчить також ті обставини, що підозрюваний неодружений, не працює, не має постійного джерела доходів, та вчинив умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
На той факт, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду вказує і те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, підозрюваний намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду.
Аналізуючи вказані ризики в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Отже, зазначені вище обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_4 ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурором у судовому засіданні у повній мірі було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, на думку слідчого судді, більш м`які запобіжні заходи не призведуть до запобігання наведеним вище ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, враховує особу підозрюваного, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, наявність місця проживання та певних соціальних зав`язків.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст.182 КПК України запобіжний західу виглядітримання підвартою неможе бутизастосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він уродженець м. Сміла, Черкаської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, не працює, студент 3-го курсу КНТЕУ, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
Підозрюваний, на час вирішення даного питання, за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.
Доказів, на підтвердження наявності у підозрюваного міцних сімейних зв`язків та законного джерела доходу, суду не надано.
Із урахуванням встановлених вище обставин, слідчий суддя вважає, що надані прокурором докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий та прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слідчим суддею враховується, що стороною захисту не доведено обставин, які б вказували на можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що є достатні підстави для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що надасть можливість органу досудового розслідування зібрати у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, який інкримінується підозрюваному, оскільки, на переконання слідчого судді, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.
Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) № 31315/96 від 25.04.2000 суд визнав, що при визначенні розміру застави крім майнового стану особи слід враховувати майновий стан осіб, у групі з якими було вчинено злочин, а також можливість внесення застави іншими суб`єктами за договірними відносинами, зокрема, страхування, платоспроможність яких не пропорційна майновому стану особи.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
З огляду на обставини інкримінованого кримінального правопорушення та його тяжкість, а також враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за доцільне визначити підозрюваному заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважаючи, що перспектива втрати застави в такому розмірі може бути достатнім стримуючим фактором, щоб запобігти вищевказаним ризикам.
Крім того, слідчий суддя вважає, що необхідним за умови внесення застави покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
Водночас, з огляду на той факт, що досудове розслідування розпочато нещодавно, і залишається невиконаним значний об`єм необхідних слідчих дій, доцільно визначити строк дії ухвали та строк тримання під вартою - 60 днів з моменту фактичного затримання підозрюваного.
Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.
Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання.
Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.
Протокол затримання ОСОБА_4 від 29.09.2022 о 14 год. 40 хв. складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України.
Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_4 був затриманий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, а саме, цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.
Крім того, протокол затримання містить зазначення місця, дати і точного часу (години і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 КПК України.
Оскільки відповідно до положень ч. 2, ч. 6 ст. 218 КПК України, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність; слідчий, прокурор має право провадити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії на території, яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування, або своєю постановою доручити їх проведення такому органу досудового розслідування, який зобов`язаний її виконати, порушення місця проведення досудового розслідування не вбачається.
Положеннями ч. 1 ст. 211 КПК України передбачено, що строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 211 КПК України затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше 60 годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.
Положенням ст. 615 КПК України визначені правила особливого режиму кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 7 ст. 615 КПК України у разі наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють вручення затриманій особі письмового повідомлення про підозру у строки, встановлені статтею 278 цього Кодексу, якщо такі процесуальні дії здійснюються в умовах воєнного стану, строк для вручення письмового повідомлення про підозру затриманій особі може бути продовжено до сімдесяти двох годин. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру упродовж сімдесяти двох годин з моменту її затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Положеннями абзацу 3 пункту 6 ст. 615 КПК України вказано, що строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду чи постанови керівника органу прокуратури під час дії воєнного стану не може перевищувати двохсот шістнадцяти годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу.
Водночас, як свідчать наявні у слідчого судді дані, ОСОБА_4 29.09.2022 доставлений до ІТТ на підставі протоколу затримання за ст. 208 КПК України, на час розгляду цього клопотання 72 години тримання під вартою ОСОБА_4 не спливли.
Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено.
У судовому засіданні також не знайшли підтвердження доводи адвоката про те, що під час досудового слідства, а саме при затриманні, врученні повідомлення про підозру були порушені права на захист ОСОБА_4 з огляду на вимоги ст. 213 та 615 КПК України.
Також, слідчим суддею встановлено, що 01.10.2022 ОСОБА_4 та його захиснику вручено повідомлення про підозру, що підтверджується їх підписами, й слідчим подано до суду клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».
Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу. Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.
При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.
Що ж стосується посилання сторони захисту на незаконність затримання ОСОБА_4 та необхідності негайного звільнення останнього з-під варти через невчасне повідомлення про підозру, то слідчий суддя бере до уваги положення ч. 7 ст. 615 КПК України, якими визначено, що у разі наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють вручення затриманій особі письмового повідомлення про підозру у строки, встановлені статтею 278 цього Кодексу, якщо такі процесуальні дії здійснюються в умовах воєнного стану, строк для вручення письмового повідомлення про підозру затриманій особі може бути продовжено до сімдесяти двох годин. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру упродовж сімдесяти двох годин з моменту її затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Як встановлено в судовому засіданні, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, вручено ОСОБА_4 01.10.2022 о 11 год. 20 хв., тобто упродовж сімдесяти двох годин з моменту його затримання. Отже, в даному конкретному випадку відсутні процесуальні порушення в частині належного вручення повідомлення про підозру.
Слідчий суддя вважає, що слідчим при затриманні ОСОБА_4 були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, а тому відсутні порушення, на які посилається у своїй скарзі захисник.
Відтак, за встановлених обставин та підстав, вищезазначене клопотання з огляду на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), не може бути предметом розгляду в порядку ст. 206 КПК України, оскільки може бути предметом розгляду під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.
Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що норма ст. 615 КПК України є діючою, не визнана Конституційним Судом не конституційною, зважаючи на законність затримання ОСОБА_4 , враховуючи протокол затримання, слідчий суддя приходить до висновку про залишення скарги без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196-197, 199, 202, 206, 205, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 год. 40 хв. 27.11.2022 року включно.
Встановити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави та визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень.
У разі внесення застави на спеціальний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та надання слідчому документа, що це підтверджує, підозрюваний ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.
З моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави ОСОБА_4 зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування і суду та виконувати такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків, покладених судом, застава звертається в дохід держави, а до підозрюваного (обвинуваченого) може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: