Справа № 461/1437/22 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 11-кп/811/537/22 Доповідач: Галапац І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді Галапаца І.І.,

суддів Белени А.В., Романюка М.Ф,

при секретарі Василевській В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Козака В.І. на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року,

з участю прокурора Яворського С.М.,

представника потерпілого ОСОБА_2

адвоката Совершенного Р.П.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_1

адвоката Козака В.І., -

встановила:

цим вироком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_1 зараховано попереднє ув`язнення у строк покарання день за день.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання 10 лютого 2022 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 000 грн. матеріальної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 05 листопада 2021 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, повторно, перебуваючи на вул. І. Федорова у м. Львові, умисно шляхом вільного доступу, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_2 , а саме: мобільний телефон марки «Айфон X» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 8000 грн., бездротові навушники «Аірподс» вартістю 6000 грн., які знаходились у силіконовому чохлі вартістю 150 грн., банківську карку «Монобанку», спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 14 150 грн.

Крім цього, 05 листопада 2021 року, точного часу слідством не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, повторно, перебуваючи на проспекті Свободи у місті Львові, шляхом використання платіжної банківської картки виданої AT «Універсал Банк» -Monobank» № НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_2 та подальшого зняття готівки через банкомат за вказаною адресою, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2808 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Також, 31 грудня 2021 року, в період часу з 00 год. 30 хв. по 01 год. 42 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з платіжної банківської картки № НОМЕР_3 , виданої ПАТ КБ «Приватбанк» на прізвище ОСОБА_3 , яку він попередньо знайшов 30 грудня 2021 року, приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи на вул. Герцена, у м. Львові, грошові кошти у сумі 4211,95 грн., розрахувавшись нею за товари, чим завдав ОСОБА_3 матеріальну шкоду на вказану суму, зокрема: 31 грудня 2021 року, точного часу слідством не встановлено, розрахувався на суму 306 грн. за товар в магазині «ALKO SVIT», що на пр. Шевченка, 34 у м. Львові; 31 грудня 2021 року, точного часу слідством не встановлено, розрахувався на суму 396 грн. за товар в кафе «Allkebab», що на проспекті Шевченка, 7 у м. Львові; 31 грудня 2021 року, точного часу слідством не встановлено, розрахувався на суму 2784 грн. за товари в магазині «ProdyktydlyaVas», що по вул. Строєврейській, 5 у м. Львові; 31 грудня 2021 року, точного часу слідством не встановлено, розрахувався на суму 596 грн. за товари в магазині «Маркет», що по вул. Галицькій, 1 у м. Львові; 31 грудня 2021 року точного часу слідством не встановлено, розрахувався на суму 44,50 грн. за товар в магазині «Під Парасолькою», що по вул. Сербській, 13 у м. Львові; 31 грудня 2021 року, точного часу слідством не встановлено, розрахувався на суму 85,40 грн. за товар в торговому центрі «Арсен», що на пл. Міцкевича, 5 у м. Львові.

Крім цього, 29 грудня 2021 року, близько 22 год. 08 хв.,перебуваючи в приміщені кафе «Марше», що знаходиться у м. Львові по вул. Михальчука, 5, маючи прямий умисел на відкрите викрадення мобільного телефону, який знаходився на барній стійці зазначеного закладу, з метою реалізації свого злочинного умислу, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, підійшовши до барної стійки, вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, однак будучи при цьому поміченим ОСОБА_4 , відкрито викрав вищевказаний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy G7», ІМЕІ НОМЕР_4 , вартістю 2800 грн., який належить ОСОБА_4 , з яким вибіг із приміщення кафе, незважаючи на вимогу потерпілої зупинитися та повернути викрадене майно, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_1 заподіяв ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 2800 грн.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Козак В.І. покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно розцінено показання обвинуваченого ОСОБА_1 про непричетність останнього до викрадення мобільного телефону ОСОБА_4 як спробу уникнення покарання та процесуальну позиції захисту.

Наголошує, що місцевим судом проігноровано обов`язок сторони обвинувачення щодо доведеності вини особи поза розумним сумнівом.

Крім цього, не погоджується з оцінкою судом першої інстанції доказів, які покладені в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_1 за ч.2 ст. 186 КК України.

Вважає показання потерпілої ОСОБА_4 нелогічними та непослідовними, оскільки остання протягом майже двох місяців не зверталась до правоохоронних органів із заявою про викрадення її мобільного телефону, проте пам`ятала одяг та взуття особи, яка викрала такий.

Акцентує, що впізнання проводилось без участі захисника і у протоколі даної слідчої дії наявні виправлення, що на переконання сторони захисту, свідчить про те, що ОСОБА_4 впізнала іншу особу.

Також зазначає, що із неякісного відеозапису стаціонарної камери спостереження неможливо встановити осіб, які проходили вулицею.

Просить дослідити наявні у справі докази та надати їм оцінку, скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року, постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 виправдати за ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Козака В.І., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_2 , виступ його представника адвоката Совершенного Р.П. та думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги захисника адвоката Козака В.І. та його виступу в суді апеляційної інстанції, останній не оспорює притягнення обвинуваченого ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України, однак не погоджується із призначеним судом покаранням за це кримінальне правопорушення, крім цього, заперечує вчинення останнім злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Таким чином, відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та невинуватість обвинуваченого ОСОБА_1 у грабежі потерпілої ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, про що вірно зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Зокрема, показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_4 про те, що 29 грудня 2021 року близько 22 год. вона перебувала в приміщенні кафе «Марше» на вул. Михальчука у м. Львові бачила як середнього зросту невідомий чоловік, обличчя якого не розгледіла, у капюшоні, одягнутий у зимову утеплену куртку темно сірого кольору, темно сині джинси та кросівки темного кольору, перехилився через барну стійку та щось відшуковував, а почувши її вигук вибіг із закладу та втікаючи, впав навпроти магазину електроніки, а вона, разом із двома молодими чоловіками переслідувала і намагалась наздогнати невідомого. Коли повернулася до кафе, то з`ясувала, що був викрадений її мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору у прозорому чохлі. В подальшому, з цього приводу звернулась із заявою до поліції.

Ствердила, що під час досудового розслідування чітко впізнала обвинуваченого ОСОБА_1 за зростом, тілобудовою та одягом (джинсами і взуттям).

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами, а саме: даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 11 лютого 2022 року (а.с. 143), в якому зазначено обставин події злочину; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею від 11 лютого 2022 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 вказала на ОСОБА_1 як на особу, яка 29 грудня 2021 року, близько 22 год. 08 хв., у кафе «Марше», що на вул. Михальчука, 5 у м. Львові відкрито викрала належний їй мобільний телефон. Впізнала ОСОБА_4 ОСОБА_1 по тілобудові, статурі, деталях одягу (кросівки) (а.с. 104-108), в свою чергу, виправлення у протоколі вищезазначеної слідчої дії на яке звертає увагу захисник, на думку колегії суддів є дріб`язковими недоліками, що не змінюють зафіксованих у ньому відомостей та не можуть бути підставою для визнання цього доказу очевидно недопустимим, оскільки доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (ч.1 ст. 86 КПК України). Також, як вбачається з фототаблиці (а.с. 108), потерпіла ОСОБА_4 під час впізнання, серед пред`явлених осіб чітко вказала на особу, яка знаходилась під №3, тобто на ОСОБА_1 . Відтак, колегія суддів вважає, що слідча дія пред`явлення особи для впізнання проведена з дотриманням вимог ст. 228 КПК України і відповідний протокол складений з дотриманням положень, передбачених ст. 231 КПК України.

З дослідженого в суді першої інстанції відеозапису з камер спостереження видно потерпілу та особу, візуально схожу на обвинуваченого і відображено характер і динаміку подій, що абсолютно узгоджується із поясненнями ОСОБА_4 щодо обставин вчиненого відносно неї грабежу.

За умови доволі детального опису подій потерпілою, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо можливості у неї роздивитися зовнішні ознаки чоловіка, який її пограбував та в подальшому, за цими зовнішніми ознаками впізнати його під час слідчої дії, що свідчить про надуманість доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з цього приводу.

Відтак, зважаючи на рівень аргументованості показань потерпілої ОСОБА_4 , колегія суддів вважає їх переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими вищенаведеними доказами по справі, допустимість і належність яких, не викликає сумніву.

Таким чином, виходячи з положень ч.3 ст. 404 КПК України, безпідставним, на думку колегії суддів, є клопотання захисника обвинуваченого адвоката Козака В.І. про необхідність повторного дослідження доказу, а саме протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11 лютого 2022 року, оскільки такий повно та без порушень досліджений судом першої інстанції і йому надана належна правова оцінка, про що мотивовано у вироку суду, з чим погоджується і колегія суддів і не виникає сумнівів щодо об`єктивності та достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Отже, на переконання, колегія суддів, зміст і спрямованість протиправних дій ОСОБА_1 , з врахуванням часу, місця, обстановки їх вчинення, за наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, беззаперечно утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно.

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що суд І інстанції вірно оцінив невизнання обвинуваченим ОСОБА_1 обставин вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України як спробу уникнення останнім кримінальної відповідальності за скоєне.

Отже, на думку колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, суд мотивував у вироку свої висновки.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_1 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше неодноразово судимий, призначив таке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Козака В.І. залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року відносно ОСОБА_1 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

Галапац І.І. Белена А.В. Романюк М.Ф.