У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001189, -

В С Т А Н О В И В:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучені під час огляду місця події від 01.10.2022 речі, а саме: автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», моделі «TOUR» реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 , синього кольору, який поміщено на спец майданчик ГУНП в Закарпатській області, що за адресою м. Мукачево, вул.Об`їздна б/н та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження, заборонивши власнику чи іншим користувачам розпоряджатись та користуватись вказаними речами.
Клопотання обґрунтовано наступним. Сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001189 від 02.10.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 290 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до ЧЧ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби, 01.10.2022 близько 13:30 год. за адресою м.Ужгород, вул. Гагаріна, поблизу буд. 10А виявлено транспортний засіб, а саме автомобіль «SKODA OCTAVIA TOUR», д.н.з. НОМЕР_3 , на якому відповідно до повідомлення на лінію 102, наявні ознаки підробки агрегатів, відсутність дублюючого номеру шасі.
01.10.2022 проводився огляд місця події в період часу з 13:53-14:20 годин за адресою: м. Ужгород, по вул. Гагаріна поблизу будинку №10-А, Закарпатська область, в ході якого протоколом ОМП було оглянуто та вилучено: автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», моделі «TOUR» реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Враховуючи, що вищевказані речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, у зв`язку з чим, 03 жовтня 2022 року постановою старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП, автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», моделі «TOUR» реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні.
Враховуючи наведене з метою забезпечення збереження речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні, прокурор вважає за доцільне накласти арешт на вищевказане майно.
У судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся судом належним чином, при зверненні до суду з клопотанням подав заяву про розгляд такого без його участі.
Власник майна ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду письмові заперечення, в яких просить відмовити у накладенні арешту на майно з огляду на наступне.
Матеріалами клопотання не доводиться, що автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Власник майна також звертає увагу слідчого судді на пропуск органом досудового розслідування строку звернення з клопотанням, яке повинно було бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, проте подано до суду 12.10.2022.
Власник майна зазначає, що для накладення арешту на тимчасово вилучене майно повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України. Жодної підозри власнику не вручалось та не оголошувалось.
Таким чином з матеріалів клопотання жодним документом не підтверджується наявність події кримінального правопорушення, як і не містить інформації щодо наявності обґрунтованої підозри як підстави для заявлення клопотання про накладення арешту на транспортний засіб.
Крім того власник просить звернути увагу суд на ту обставину, що вилучений транспортний засіб є єдиним його майном як внутрішньо переміщеної особи, а у випадку арешту такого, даний факт позбавить можливості власника, в якого на утриманні неповнолітня дитина, забезпечувати потреби сина.
На підставі ст. 172, ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання без участі учасників кримінального провадження, без здійснення фіксування за допомогою технічних засобів.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001189 від 02.10.2022.
Підставою для внесення відомостей про кримінальне провадження стало повідомлення зі служби 102, що 01.10.2022 близько 13:30 год. за адресою м.Ужгород, вул. Гагаріна, поблизу буд. 10А виявлено транспортний засіб, а саме автомобіль «SKODA OCTAVIA TOUR», д.н.з. НОМЕР_3 , на якому відповідно до повідомлення на лінію 102, наявні ознаки підробки агрегатів, відсутність дублюючого номеру шасі.
01.10.2022 в період часу з 13:53 год. по 14:20 год. проводився огляд місця події за адресою: м. Ужгород, по вул. Гагаріна поблизу будинку №10А, в ході якого протоколом огляду місця події було оглянуто та вилучено: автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», моделі «TOUR» реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Обґрунтовуючи доцільність накладення арешту на вилучене майно орган досудового розслідування посилається на те, що вищевказані речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Відтак з метою забезпечення збереження речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні на переконання органу досудового розслідування є доцільність у накладенні арешту на майно.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Загальні правила, що повинні враховуватись під час застосування заходів кримінального провадження, визначені ст. 132 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Перевіряючи дотримання вказаних вимог, а також доводи власника майна, слідчим суддею встановлено, що вилучення майна, яке є предметом розгляду даного клопотання мало місце 01.10.2022, у той час як клопотання про накладення арешту на вилучене майно було направлено засобами поштового зв`язку, про що свідчить конверт, який міститься у матеріалах справи з відміткою про прийняття у поштове відділення 03.10.2022, та подальше надходження до суду 12.10.2022.
Приписами ст.116 КПК України визначено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені КПК України строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
А відтак доводи власника майна про пропуск строку звернення з клопотанням не знаходять свого підтвердження.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).
Арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України). У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом положень частини другої статті 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею повинні бути встановлені такі обставини:
1) Правова підстава для арешту майна.
2) Можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої стаття 170 КПК України).
3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження,
4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор зазначає як мету накладення арешту - збереження речових доказів. Однак, жодного підтвердження, які є підстави вважати, що майно, яке є предметом розгляду даного клопотання, може бути знищене чи відчужене, прокурором не подано.
У той же час доводи прокурора про відповідність речей, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України та наявність в матеріалах клопотання постанови дізнавача про визнання вищезгаданого транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію речовими доказами у даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на майно, оскільки при накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не наведено достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор, порушуючи питання про накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію.
Відтак, оцінивши доводи клопотання та матеріали надані в його обґрунтування, слідчий суддя не встановив обставин, які свідчили б про наявність можливості використання вилученого під час проведення огляду місця події 01.10.2022 майна, як доказу у кримінальному провадженні №0001189.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Отже, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а відповідні дані, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, мають міститися і у клопотанні суб`єкта, який звертається з проханням арештувати майно.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурор у клопотанні та доданих до нього матеріалах не довів таку мету застосування арешту майна як збереження речових доказів, виходячи із завдання накладення арешту на майно, що у свою чергу позбавляє слідчого суддю встановити правові підстави для такого арешту.
Таким чином, оцінивши в сукупності доводи клопотання та надані в його обґрунтування докази, у співставленні з розумністю і співмірністю обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, з огляду на що у задоволенні клопотання слід відмовити.
Роз`яснити, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
У відповідності до ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001189 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1