УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2022 року

м. Київ
справа №716/2133/21
провадження № 51-1468ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Митків Чернівецького району Чернівецької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
за ч. 2 ст. 310 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
за ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені процесуальним законодавством.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями встановлено, що під час обшуку 04 вересня 2021 року за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальна маса якого (в перерахунку на висушену речовину) складає 9788,27 г, що становить особливо великий розмір.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, а саме, незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту у особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_4 також визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК та ч. 2 ст. 310 КК, за обставин, детально викладених у вироку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, просить змінити судові рішення та призначити йому покарання за ч.1 ст. 263 КК та ч. 2 ст. 310 КК з випробувальним терміном із застосуванням ст. 75 КК, а за ч. 3 ст. 307 КК виправдати й закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Вказує на те, що його дії за ч. 3 ст. 307 КК кваліфіковані неправильно, оскільки жодних дій пов`язаних з метою збуту, а також з незаконним збутом наркотичних речовин він не вчиняв і доказів на підтвердження цього матеріали не містять. Крім того, вилучені у нього рослини коноплі упаковані, розфасовані не були. Зазначає, що рослини коноплі вирощував для власного вживання. Стверджує, що призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років є занадто суворим. На його думку, судами не повною мірою враховано його особу, а саме те, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, він позитивно характеризується за місцем свого проживання, раніше не судимий, одружений, мав постійне місце роботи.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судами нижчих інстанцій.
Зі змісту касаційної скарги слідує, що засуджений не оспорює висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 310 КК, проте не погоджується з висновками суду щодо кваліфікації дій за ч. 3 ст. 307 КК.
Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням, оскільки при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.
Факт того, що ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби з метою збуту у особливо великих розмірах підтверджується його показаннями про те, що він на сміттєзвалищі знайшов ємкість 3 л із вмістом насіння коноплі, яку приніс додому. Після цього на земельній ділянці посіяв ці насіння коноплі та згодом її зривав та висушував в будинку. Стверджував, що не мав мети збуту, а використовував коноплю у власних цілях. Проте вживав канабіс не часто та не перебував на обліку у лікаря-нарколога.
Проаналізував суд й показання свідка ОСОБА_5 , який зазначив, що в 2021 році в ході проведення разом із іншими працівниками оперативних заходів, проходячи проїзною частиною в с. Митків, вони побачили, що на території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 ростуть рослини коноплі.
Судами взято до уваги й фактичні дані, які містяться у протоколі обшуку домоволодіння засудженого за адресою: АДРЕСА_1 , від 04 вересня 2021 року, під час якого виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 9788, 27 г, та металеву коробку із вмістом насіння, яку згідно пояснень засудженого привіз йому з-за кордону знайомий, а також поліграфічну продукцію щодо інформації про наркотичні засоби.
Суд обґрунтовано послався і на висновки експертів від 24 та 27 вересня 2021 року, згідно з якими речовина, вилучена в ОСОБА_4 , належить до особливо небезпечного наркотичного засобу «канабісу», обіг якого заборонений, масою в перерахунку на суху речовину становить 2967,8 г, 4270,2 г, 2550,027 г.
Таким чином, суд оцінив у сукупності показання засудженого, свідка, висновки експертиз, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними і допустимими та у своїй сукупності доповнюють один одного, і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

З судових рішень видно, що висновки судів про винуватість ОСОБА_4 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту у особливо великих розмірах ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити, крім іншого, як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і зокрема: великий чи особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину.

Враховуючи викладене, доводи засудженого про те, що він лише зберігав наркотичний засіб для власного вживання і не мав мети їх збуту, не ґрунтуються на вимогах закону.
Судами було правильно встановлено, що ОСОБА_4 мав на меті саме збут наркотичної речовини, що підтверджується особливо великим її розміром, який є надмірним для вживання однією особою, тим паче, що в судовому засіданні він зазначив, що канабіс вживав не часто. Крім того, на обліку у лікаря-нарколога ОСОБА_4 не перебував і лише у 2021 році після скоєння кримінальних правопорушень був взятий на облік.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК,є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, та правильністю кваліфікації його дій за цією статтею кримінального закону, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Та обставина, що ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення вживав наркотичні засоби, сама по собі не свідчить про відсутність у нього умислу на збут таких засобів.
Що стосується доводів засудженого про суворість покарання та застосування ст. 75 КК, то вони є безпідставними з огляду на таке.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Цих вимог закону України про кримінальну відповідальність судами було дотримано.
Так, в ході призначення покарання ОСОБА_4 було враховано ступінь тяжкості кожного вчиненого кримінального правопорушення (за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 310 КК є тяжкими злочинами, за ч. 3 ст. 307 КК є особливо тяжким злочином), особу винного, який позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше не судимий, одружений, працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, проте перебуває з 2021 року на обліку у лікаря- нарколога.
Крім наведеного, місцевий суд встановив обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З врахуванням вказаного суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 310 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, тобто в мінімальних межах санкцій даних статей.
Також на підставі положень ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На переконання колегії суддів, встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини вчинення кримінальних правопорушень дали обґрунтовані підстави судам призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у вказаному розмірі.
Саме таке покарання сприятиме його виправленню та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК за вищевказані кримінальні правопорушення у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3