Провадження № 1-в/638/217/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова подання старшого інспектора Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.11.2019 року, -

встановив:

Старший інспектор Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 звернулась до суду з поданням, в якому просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання покарання.

В обґрунтування подання зазначає, що ОСОБА_4 засуджений 11.11.2019 року вироком суду від 02.09.2019 року за ч.1 ст.309 до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вирок набрав законної сили 12.12.2019 року, а строк його виконання у відповідності до п.1 ч.1 ст.80 КК України сплив 12.12.2021 року. Зазначає, що у встановлені строки та станом на дату звернення до суду з поданням орган пробації не отримував від засудженого документу про сплату штрафу та причини несплати штрафу засуджений не повідомляв. Ухвалами Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.03.2020 року, 19.05.2020 року, 06.10.2020 року, 14.04.2021 року, 05.10.2021 року, 29.12.2021 року відмовлено у задоволенні подання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт. Органом пробації неодноразово засудженому направлялись повідомлення про необхідність сплати штрафу, які надсилались гр. ОСОБА_4 за адресою мешкання, однак поштова кореспонденція із рекомендованим повідомленням про вручення поверталась по закінченню терміну зберігання. Крім того, неодноразово здійснювались виходи за адресою місця проживання засудженого, а саме: АДРЕСА_1 , однак встановити місцеперебування засудженого не виявилось можливим. Фахівцем органу пробації були неодноразово здійснені телефонні дзвінки засудженому, однак номер його телефону не обслуговувався.

Згідно отриманої інформації з відділу РАЦС серед померлих гр. ОСОБА_4 не виявлено. Згідно отриманої інформації з АІС «АРМОР» нових адрес можливого місцеперебування засудженого не було встановлено. Згідно інформації КЗОЗ «Міжрайонна Індустріальна медико-соціальна експертна комісія» ОСОБА_4 до закладу МСЕК не з`являвся та статус інваліда не отримував. Отримати інформацію з Пенсійного фонду України не вдалось через відсутність ідентифікаційного номеру засудженого. Лише відомо, що останні відрахування єдиного соціального внеску було здійснено військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за листопад 2015 року, інші страхувальники про дану особу за період з грудня 2015 року по вересень 2021 року не звітували.

Інформації про причини невиконання вироку суду протягом понад місяць з дня набрання вироком законної сили уповноважений орган з питань пробації немає. Фактів ухилення засудженого від сплати штрафу судом не встановлено. Згідно даних УІАП ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався. На підставі викладеного просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Прокурор у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглянути подання без його участі, вважав за можливе подання задовольнити.
Засуджений в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання у відсутність учасників справи.
Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оглянувши матеріали судового провадження, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у звязку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:
- закінчення зазначених у ст.80 КК України строків;
- неухилення засудженого від відбування покарання;
- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.
Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.
Як вбачається з вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.11.2019 року ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.309 до покарання у виді штрафу в розмірі у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.. Вирок суду набрав законної сили 12.12 2019 року.
За період часу з 12.12.2019 року по теперішній час ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину не притягався, що підтверджується довідкою про судимість від 10.02.2022 року.
З матеріалів подання вбачається, що станом на 06.07.2022 року засудженим призначене вироком суду покарання не виконано.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.
Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення засудженого від сплати штрафу, відповідно до ч.1 ст.389 КК України, є кримінальним правопорушенням.
Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.
Відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 КК України (ухилення засудженого від сплати штрафу), матеріали провадження не містять та суду не надано.
Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.
Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.
Наявність лише факту невиконання засудженим призначеного покарання сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.
Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ №5-324кс15 від 24.12.2015р.
У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».
Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.
Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком суду, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак, враховуючи обставину, що засуджений за період з 12.12.2019 року до кримінальної відповідальності не притягувався, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст.80 КК України, закінчились, а тому наявні обставини для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.
На підставі вищевикладеного, ст.80 КК України, керуючись ст.537, 539 КПК України, суд -
постановив:

Подання старшого інспектора Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.11.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 11.07.2022 року о 15:00 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1