Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/1385/22
Провадження № 1-кп/490/292/2022
У Х В А Л А

05 вересня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000428 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

І……Під час судового розгляду кримінального провадження суд розпочав дослідження документів; сторони просили про оголошення перерви у судовому засіданні після дослідження частини з них.

ІІ……Прокурор подав клопотання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування клопотання прокурор послався про те, що жоден з ризиків, які були врахованими раніше, не зник та зменшився, з огляду на що підстави для зміни раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу є відсутніми.

2. З огляду на обставини висунення підозри в межах цього кримінального провадження наголосив на такому.

2.1. Відповідно до сталої судової практики, під час вирішення питання про подальше перебування обвинуваченого під вартою протягом судового розгляду кримінального провадження обґрунтованість висунутої підозри не перевіряється; суд вирішує лише питання про наявність/відсутність раніше врахованих ризиків.

2.2. В межах цього кримінального провадження дійсно ОСОБА_4 було висунуте дві підозри:

-21 грудня 2021 року у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України;

-11 лютого 2022 року у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України.

При цьому жодна з них не була ані скасованою, ані зміненою у встановленому законом порядку.

З огляду на таке в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 було висунуте обвинувачення, у якому були викладені відомості, що відповідають змісту як першої, так й другої підозри.

2.3. Рішення Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 295/12923/19 в цьому випадку не є релевантним, адже стосується випадку, коли обвинувачення не відповідала тексту підозри, до того ж випадку, коли в межах кримінального провадження було висунуте два обвинувачення, що не відповідали одне одному.

2.4. Прокурор також підтвердив, що викладені раніше захисником обставини висунення ОСОБА_4 підозр та обвинувачення відповідають дійсності, а надані захисником копії документів відповідають наявним в матеріалах кримінального провадження оригіналам.

При цьому надати оригінали повідомлень про підозру для дослідження судом прокурор відмовився, спираючись про те, що надання таких документів суперечитиме його позиції щодо неможливості дослідження обставин висунення підозри на цій стадії кримінального провадження.

3. Захисник у суді просив про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу. В якості альтернативи просив або обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або ж визначити розмір застави, за умови внесення якої обвинувачений підлягатиме звільненню з-під варти.

В обґрунтування послався, зокрема, про таке.

3.1. Захисник підтвердив раніше висловлені міркування із приводу порушення порядку висунення обвинуваченому підозри та обвинувачення. Спираючись про таке, наполягав на тому, що під час здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 була істотно порушена передбачена законом процедура, що не дозволяє застосувати відносно нього найсуворіший запобіжний захід.

3.2. До того ж, обвинувачений наразі утримується під вартою протягом тривалого проміжку часу, а його належна процесуальна поведінка може бути забезпеченою також шляхом застосування одного із запропонованих ним /захисником/ запобіжних заходів.

4. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив задовольнити клопотання його захисника.

Встановлені судом обставини

1. З 14 березня 2022 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 189; частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено таке.

1.1. Відомості про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України, були внесені до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань 03 грудня 2021 року о 14:41:54; кримінальному провадженню з розслідування цих відомостей був присвоєний номер 0000428.

Ця обставина підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження витягу з Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань від 09 березня 2022 року.

Далі, в межах цього кримінального провадження 21 грудня 2021 року ОСОБА_4 був повідомлений про підозру у вчиненні злочину за таких обставин

Приблизно у жовтні 2021 року, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що має замовлення на виконання демонтажних робіт недобудови, за виконання яких та після продажу демонтованих будівельних матеріалів, вони, у разі долучення ОСОБА_4 , який мав допомогти з працівниками та технічними засобами, зароблять 100.000 гривень. Проте, пізніше ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що замовник передумав демонтувати недобудову та відмовився від виконання вказаних робіт.
Після цього, приблизно у середині жовтня 2021 року (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 , який на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КК України, виник злочинний корисливий умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 в сумі 30.000 гривень, під надуманим приводом того, що вони за обіцянкою ОСОБА_7 100.000 гривень, про те останній його надурив.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , діючи повторно, починаючи з середини жовтня 2021 року (більш точну дату під час досудового розслідування встановити не представилось можливим), ОСОБА_4 неодноразово телефонував ОСОБА_7 та особисто зустрічався з останнім , погрожуючи застосуванням насильства та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень у разі якщо той не передасть йому 30.000 гривень.
Крім того, у середині листопада 2021 року ОСОБА_4 зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , та перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі, наніс один удар кулаком в область щелепи ОСОБА_7 , з метою спонукання останнього виконувати його незаконні вимоги, а саме передати 30.000 гривень у якості неіснуючого боргу.
Після цього, протягом з середини листопада по 21 грудня 2021 року, ОСОБА_4 неодноразово телефонував ОСОБА_7 та вимагав грошові кошти в сумі 30.000 гривень в якості неіснуючого боргу, погрожуючи застосуванням насильства та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень.
21.12.2021, близько 11:00, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_7 та висунув вимогу про те, щоб останній зустрівся з ним у цей же день біля магазину "Путевый", що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Привільна, 39/1, на що ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився.
У подальшому о 12.30, ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину "Путевый", що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Привільна, 39/1, зустрівшись із ОСОБА_7 та дізнавшись і обурившись відсутністю у останнього грошових коштів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 шляхом вимагання, діючи повторно, продовжив вимагати від нього грошові кошти у сумі 30.000 гривень, погрожуючи при цьому заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та застосуванням ножа, погрожував силою вивезти у невідомому напрямку, де ОСОБА_7 будуть наноситись тілесні ушкодження поки він не передасть йому грошові кошти.
Після цього, ОСОБА_4 було затримано працівниками поліції.
Обставини висунення ОСОБА_4 вказаної підозри підтверджуються прокурором, а також - наданою захисником копією повідомлення про підозру від 21 грудня 2021 року, достовірність якої також підтверджена прокурором.

1.2. 01 лютого 2022 року о 17:16:07 до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань були внесені відомості про скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України; кримінальному провадженню з розслідування цих відомостей був присвоєний номер 0000052.

Ця обставина підтверджується залученим до матеріалів кримінального провадження витягом з Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань від 03 лютого 2022 року.

1.3. З залученої до матеріалів кримінального провадження постанови прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 08 лютого 2022 року вбачається, що нею кримінальні провадження номер 0000428 та номер 0000052 були об`єднані в одне; об`єднаному кримінальному провадженню був присвоєний єдиний номер 0000428.

1.4. 11 лютого 2022 року в межах об`єднаного кримінального провадження номер 0000428 був складений документ під назвою "Повідомлення про нову підозру".
У вказаному документі стверджувалось про вчинення ОСОБА_4 злочину за таких обставин

У невстановленому в ході проведення досудового розслідування час та місці, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої особи (осіб) складний ніж з маркуванням "Gold Stell CTX XHP".
21.12.2021 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та в ході проведення обшуку затриманого ОСОБА_4 у останнього при собі виявлено складний ніж з маркуванням "Gold Stell CTX XHP".
Відповідно до висновку експерта наданий на експертизу ніж - є короткоклинковою холодною зброєю колючої дії, а саме складним мисливським ножем загального призначення.
Обставини висунення ОСОБА_4 вказаної підозри підтверджуються прокурором, а також - наданою захисником копією повідомлення про підозру від 21 грудня 2021 року, достовірність якої також підтверджена прокурором.

1.5. З матеріалів справи вбачається, та сторони не заперечують того, що інші повідомлення про підозру ОСОБА_4 під час здійснення цього кримінального провадження не складались та ОСОБА_4 не вручались.

1.6. 14 березня 2022 року в межах цього кримінального провадження був складений та затверджений прокурором обвинувальний акт, що надійшов на розгляд суду.

У наданому суду обвинувальному акті була сформульована така версія про вчинення обвинуваченим злочинів.

(а) Приблизно у жовтні 2021 року, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що має замовлення на виконання демонтажних робіт недобудови, після виконання яких, буде можливість продажу демонтованих будівельних матеріалів, та з вказаного продажу вони отримують грошові кошти в сумі 100.000 грн. У разі проведення робіт ОСОБА_4 повинен був допомогти з працівниками які будуть проводити роботи та технічними засобами якими будуть проводитися роботи. Проте, пізніше ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що замовник змінив своє рішення щодо демонтажу недобудови та відмовився від виконання вказаних робіт.
Після цього, приблизно у середині жовтня 2021 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 , який наразі притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, виник злочинний корисливий умисел направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 в сумі 30.000 гривень, використовуючи надуманий привід повернення неіснуючого боргу, який полягав в тому, що нібито ОСОБА_7 обдурив його щодо заробітку грошових коштів в сумі 100.000 грн.
В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , діючи повторно, починаючи з вищезазначеної дати, неодноразово телефонував останньому та призначав особисті зустрічі у місті Миколаєві. В ході телефонних розмов та особистих зустрічей ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_7 застосуванням насильства та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень у разі, якщо останній не передасть йому неіснуючий борг в сумі 30.000 гривень. Крім того, у середині листопада 2021 року ОСОБА_4 зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , та перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі, наніс один удар кулаком в область щелепи ОСОБА_7 , з метою спонукання останнього виконувати його незаконні вимоги, а саме передати 30.000 гривень у якості неіснуючого боргу.
Після цього, протягом з середини листопада по 21 грудня 2021 року, ОСОБА_4 неодноразово телефонував ОСОБА_7 та вимагав грошові кошти в сумі 30.000 гривень у якості неіснуючого боргу, погрожуючи застосуванням насильства та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень.
21.12.2021, приблизно о 11:00 годин, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_7 та висунув вимогу про те, щоб останній зустрівся з ним у цей же день біля магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на що ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився. В подальшому, того ж дня о 12.30 годин, ОСОБА_4 зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 біля вищевказаного магазину "Путевий", де дізнавшись і обурившись відсутністю у останнього грошових коштів, продовжив вимагати від нього грошові кошти у сумі 30.000 гривень, погрожуючи при цьому заподіянням тяжких тілесних ушкоджень із застосуванням ножа, погрожував силою вивезти у невідомому напрямку, де ОСОБА_7 будуть наноситись тілесні ушкодження поки він не передасть йому грошові кошти в рахунок неіснуючого боргу.
Після цього, ОСОБА_4 було затримано працівниками поліції.

Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України - як вимога передачі чужого майна, грошових коштів, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене повторно (вимагання)

(б) У невстановленому в ході проведення досудового розслідування час та місці, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої особи (осіб) складний ніж з маркуванням "Gold Stell CTX XHP".
21.12.2021 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та в ході проведення обшуку затриманого ОСОБА_4 у останнього при собі виявлено складний ніж з маркуванням "Gold Stell CTX XHP".
Відповідно до висновку експерта наданий на експертизу ніж - є короткоклинковою холодною зброєю колючої дії, а саме складним мисливським ножем загального призначення.

Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України - як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

2. В межах цього кримінального провадження 21 грудня 2021 року ОСОБА_4 був затриманий.

3. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_8 від 23 грудня 2021 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 лютого 2022 року включно.

Подальшою ухвалою того ж слідчого судді від 15 лютого 2022 року строк тримання ОСОБА_4 під вартою був продовжений до 21 березня 2022 року.

4. Ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою від 11 серпня 2022 року - до 11 вересня 2022 року включно.

Під час застосування такого запобіжного заходу суд виходив зі ступеню обґрунтованості висунутої ОСОБА_4 підозри та наявності ризиків того, що він може вжити заходів щодо ухилення від слідства або суду, а також - вчиняти інші злочини.

5. Наразі судом здійснюється судовий розгляду; під час якого вже допитаний обвинувачений, суд дослідив документи стосовно застосованої відносно ОСОБА_4 правової процедури та розпочав дослідження документів, що стосуються сутності стверджуваних кримінальних правопорушень.

Далі суд має продовжувати дослідження таких документів; сторони просили про надання їм часу для підготовки до такого дослідження.

6. Відповідно до Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан..

7. Наразі територія міста Миколаєва є наближеною до тимчасово окупованих територій, в зв`язку із чим піддається обстрілам артилерією та засобами повітряної атаки.

8. З 24 квітня 2019 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 146 Кримінального Кодексу України.

8.1. В межах цього кримінального провадження протягом 4 років ОСОБА_4 перебував у розшуку.

8.2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 грудня 2019 року раніше обраний в межах цього кримінального провадження запобіжний захід у вигляді застави був змінений на домашній арешт.

8.3. Наразі вказана справа не розглянута, зокрема, з огляду на неявки обвинуваченого ОСОБА_4 у судові засідання.

9. Досліджені судом матеріали також вказують про те, що обвинувачений є прихильником злодійських традицій та має стійкі зв`язки у кримінальному середовищі.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

Загальні застереження.

1. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

2. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 9 рп/99 від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 (справа про депутатську недоторканість) визначив таке:

Кримінальна відповідальність є різновидом юридичної відповідальності, особливим елементом у механізмі кримінально-правового реагування держави щодо особи, яка вчинила злочин. Поняття "кримінальна відповідальність" законодавчо не визначено і в теорії кримінального та кримінально-процесуального права трактується по-різному.
[Положення діючого законодавства] дають підстави розглядати кримінальну відповідальність як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин.

Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. ...
/пункт 2/

Поняття "притягнення до кримінальної відповідальності" не тотожне поняттю "кримінальна відповідальність", як і поняття "притягнення до юридичної відповідальності" не ідентичне поняттю "юридична відповідальність" ... терміни "притягнення до юридичної відповідальності" та "юридична відповідальність" розмежовуються.
Притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності.
/пункт 3/

Що регулюють подальший розгляд кримінального провадження.

1. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовує, зокрема, процесуальний закон, що регулює аналогічні правовідносини.

Відповідно до статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України

…
Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.
/частина 2/

…

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.
/частина 6/

2. Відповідно до статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі, зокрема:
-неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин (пункт 1);
-необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження (пункт 4);
-наявності інших підстав, визначених судом достатніми (пункт 5).
/частина 1/

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
/частина 2/.

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.
/частина 3/.

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.
/частина 6/.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відеозапису.
/частина 7/.

Що регулюють порядок застосування запобіжного заходу.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

4. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:
1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
5)не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;
6)пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;
7)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;
8)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
9)носити електронний засіб контролю.

5. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
/частина 1/

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема:

-до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;
/частина 2/

6. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

7. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

7.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

7.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.
"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання
При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

7.3. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

7.4. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого.

/див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

Що регулюють порядок висунення підозри.

1. Відповідно до частини статті 276 Кримінального Процесуального Кодексу України

Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

2. Відповідно до частини 1 статті 278 Кримінального Процесуального Кодексу України

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором….

3. Відповідно до статті 279 Кримінального Процесуального Кодексу України

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

4. Верховний Суд колегією суддів Третьої Судової Палати Касаційного Кримінального Суду у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 295/12923/19 сформулював висновок про застосування норм права, відповідно до якого

Незважаючи на те, що чинним КПК не передбачені наслідки неспівпадіння викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті …, усталена судова практика свідчить про те, що випадки коли обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру мають визнаватися істотними порушеннями вимог КПК.
Структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або при зміні первинної підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог статті 278 КПК.

При цьому відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали.

Стосовно подальшого руху кримінального провадження.

1. Позиції сторін кримінального провадження свідчать про те, що подальший розгляд цього кримінального провадження та завершення його розгляду наразі не є можливими, адже суд є позбавлений можливості за ефективної участі сторін продовжити дослідження доказів.

2. Відносини, що виникли в зв`язку із таким, та ті, що врегульовані у статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України, є повністю подібними, адже мають тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Таке доводить, що за обставин, що склались в межах цього кримінального провадження, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

3. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та сторін у справі, а також - оперативної обстановки у місці Миколаєві, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 23 вересня 2022 року до 11:00 години.

4. При цьому враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 наразі постійно перебуває у місцях попереднього ув`язнення, на території України запроваджений військовий стан, а ситуація на території міста Миколаєва не дозволяє здійснити його доставку у судове засідання, вважаю за необхідне на підставі статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

Зміст припущення про вчинення ОСОБА_4 злочинів є викладеним в обвинувальному акті, який наразі є поданим на розгляд суду.

І......Прокурор наполягає на тому, що на цій стадії кримінального провадження обґрунтованість припущення не може перевірятись судом, а питання про винуватість/невинуватість обвинуваченого може бути вирішене судом лише під час ухвалення вироку по суті висунутого обвинувачення.
Але з такими твердженнями повною мірою погодитись неможливо.

Так, приписи наведеної вище прецедентної практики Європейського Суд доводять, що:
1)наявність обґрунтованої підозри є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою;

2)словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин;
3)такі факти/інформація мають відповідати низці ознак, зокрема

-наявністю можливості їх перевірки у судовому розгляді;

-здатність спонукати неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою;

-добросовісністю, яка визначається їх наданням компетентним органом у встановленому законом порядку з дотриманням засад правдивості, сумлінності та ретельності

4)такі факти/інформація не мають в обов`язковому порядку бути доведеними, тим більше поза розумним сумнівом.

Отже, під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого:
-як справедливо зазначив прокурор, суд не перевіряє висунуту органом досудового розслідування версію з точки зору її доведеності; таке є завданням більш пізньої стадії кримінального провадження;
-всупереч тверджень прокурора, в дійсності суд є наділений компетенцією щодо перевірки такої версії із точки зору добросовісності органів досудового розслідування під час її висунунення; можливості її судової перевірки та її здатності спонукати до такої перевірки.

ІІ......З огляду на таке, під час винесення цієї ухвали доведеність версії органів публічного обвинувачення, що викладена в обвинувальному акті, судом не перевіряється.

ІІІ......В той же час, суд, діючи в межах своєї компетенції, відзначає, що ця версія може бути перевіреною судом та цілком здатна спонукати до такої перевірки.

IV……Здійснюючи, в межах своєї компетенції, перевірку версії органів досудового розслідування із точки зору добросовісності під час її висунення, суд відзначає таке.

1. Ця версія є висунутою компетентним органом.

2. Перевіряючи дотримання передбаченої законом процедури для її висунення, суд відзначає таке.

2.1. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 востаннє повідомлявся про підозру 11 лютого 2022 року.

(а) При цьому в останньому письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 було висловлене припущення лише про вчинення ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України; припущення про вчинення ним інших злочинів, зокрема - злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України - у цьому повідомленні про підозру були відсутніми.
Та всупереч такого та судової практики в обвинувальному акті, окрім припущення про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України, викладене ще й припущення про вчинення ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 цього Кодексу.

(б) Посилання прокурора про те, що припущення про вчинення ОСОБА_4 було викладене у повідомленні про підозру від 21 грудня 2021 року, а підозра, висунута шляхом вручення вказаного повідомлення, не була ані змінено, ані скасованою у встановленому законом порядку, є хибними.
Так, як зазначається у процитованій вище постанові Верховного Суду, у разі виникнення підстав для зміни раніше повідомленої підозри або для висунення нової підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову /тобто - повторно/ вручити особі повідомлення про підозру, у якій викласти відомості про усі злочини, у вчиненні яких особа підозрюється, з виконанням вимог статті 278 КПК.
Отже, у разі складання під час досудового розслідування повідомлення про підозру, у якому відсутні відомості, викладені у попередньому повідомленні про підозру, таке означає, що раніше висунута підозра є зміненою.

(в) Посилання прокурора про те, що 11 лютого 2022 року ОСОБА_4 була висунута додаткова до раніше висунутої підозра не є спроможними.
Так, як зазначається у процитованій вище постанові Верховного Суду, увипадку, якщо підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, описаного у повідомленні про підозру від 21 грудня 2021 року, залишились незмінними, але виникнення підстав для повідомлення про нову підозру у вчиненні іншого злочину, слідчий, прокурор зобов`язані знову /тобто - повторно/ вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог статті 278 КПК.

Отже, орган досудового розслідування під час досудового розслідування був зобов`язаний за наявності до того підстав вручити ОСОБА_4 повідомлення про підозру, у якому повторно викласти версію про вчинення ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України, а також - нову підозру.

(г) Посилання прокурора про те, ніби згадана вище постанова Верховного Суду не є релевантною, також є хибними.

Так, наведена вище правова позиція щодо визначення подібних правовідносин вказує, що така подібність означає лише тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Та правовідносини, правовий висновок у яких зроблений Верховним Судом у постанові у справі № 295/12923/19, та ті, що виникли в межах цього кримінального провадження, з огляду на наведену правову позицію, є, мовою Європейського Суду з прав людини, дивовижно подібними . Так, в межах справи № 295/12923/19 Верховний Суд зробив висновок щодо застосування норм права, які регулюють порядок висунення підозри, її зміни та висунення додаткової підозри, співвідношення повідомлення про підозру та обвинувального акту.

Заперечуючи ж подібність правовідносин, прокурор спирається лише про обставини справи, у яких застосовуються норми права, стосовно застосування яких Верховний Суд зробив висновок. Проте, така позиція прокурора не є прийнятною, адже не узгоджується із правовою позицією, що сформульована Великою Палатою Верховного Суду.

(г) Прокурор, окрім іншого, посилається про те, що в цьому випадку текст обвинувального акту відповідає тексту висунутої ОСОБА_4 підозри (висунутих йому підозр) є хибними, адже спростовуються наведеними вище встановленими судом обставинами здійснення цього кримінального провадження.

Наведене у сукупності доводить, що під час висунення припущення про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України, було допущене грубе порушення кримінального процесуального закону.

3. Наведене дозволяє оцінити підозру, яка наразі розглядається, таким чином.

3.1. Підозра у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України, на цей час є висунутою всупереч передбаченої законом правової процедури.
Отже, навіть для мети обрання запобіжного заходу її слід вважати необґрунтованою.

3.2. Підозра про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України, є висунутою у встановленому законом порядку.
При цьому матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що під час її висунення органи досудового розслідування та публічного обвинувачення діяли недобросовісно, зокрема - упереджено.
Заперечення ж обвинуваченого проти цієї підозри на даній стадії судового розгляду не перевіряються, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Отже, для мети вирішення питання про застосування запобіжного заходу "підозру" у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України, слід визнати "обґрунтованою".

Неможливість наразі закінчити судовий розгляд кримінального провадження наразі є очевидною та сторонами кримінального провадження не заперечується.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами слідчого судді встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Та наразі цей ризик підтверджується тим, що раніше ОСОБА_4 вдавався до дій щодо переховування від суду та слідства.

Отже, наявність на теперішній час цього ризику суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами слідчого судді встановлена також наявність ризику того, що обвинувачений може вчинити інші злочини.

2.1. Наявність цього ризику поза розумним сумнівом підтверджується тією обставиною, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину у той час, коли відносно нього розглядається справа щодо вчинення ним інших злочинів.

2.2. В той же час, в межах цього кримінального провадження обвинувачений перебуває під вартою вже більше за 8 місяців.

При цьому санкція частини 2 статті 263 Кримінального Кодексу України доводить, що такий строк є необхідним та достатнім для виправлення особи у разі вчинення нею злочину, передбаченого цією статтею.

Наведені обставини у сукупності доводять, що ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів наразі зменшився.

3. Прокурор наполягає на наявності в цьому випадку ще й ризику того, що обвинувачений може вживати дії щодо впливу на свідків або потерпілих.

Із приводу цих посилань суд повторює, що наразі судом встановлюється, що він обґрунтовано підозрюється лише у вчиненні злочину, потерпілі від якого є відсутніми, та який навряд чи може бути ефективно доведеним за допомогою самих по собі показів свідків.

Отже, цей ризик наразі суд вважає відсутнім.

Стосовно можливості запобігти цим ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

1. Насамперед суд відзначає, що в цьому випадку:

-ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який за законом може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк, що не перевищує п`яти років;

-він є особою, яка не має судимостей;

-в межах цього кримінального провадження є доведеним, що відносно нього існує підозра у вчиненні іншого злочину;

-ОСОБА_4 раніше вживались заходи щодо ухилення від слідства та суду

Наведене у сукупності доводить, що передбачені законом підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу, попри зміну ступеню обґрунтованості висунутої йому підозри та ступеню тяжкості злочину, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, наразі продовжують існувати.

2. В той же час:

-зменшення як кількості, так й актуальності ризиків, задля запобігання яким наразі застосовується запобіжний захід (особливо зменшення ступеню актуальності ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів);

-та обставина, що протягом часу тримання під вартою свої процесуальні обов`язки ОСОБА_4 в цілому виконував

дають підстави для пом`якшення обмежень, що застосовуються до нього задля забезпечення його належної процесуальної поведінки (зокрема запобіжного заходу).

3. При цьому надані прокурором відомості про особу ОСОБА_4 в частині прихильності того до злодійських традицій тощо не можуть бути покладеними в підґрунтя судового рішення з огляду на таке.

Наведені вище висновки, що містяться у рішенні Конституційного Суду України № 9 рп/99 підставою для застосування до особи кримінально-процесуальних заходів примусу (якими є, зокрема, запобіжні заходи) є вчинення ним певних дій, але не спрямованість такої особи або її система цінностей.

Та з огляду на таке суд нагадує, що ОСОБА_4 є особою, яка не має судимостей.

За таких обставин уподобання ним певних традицій жодного юридичного значення під час вирішення питання про застосування до нього заходів примусу не має.

4. Суд також враховує, що раніше до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді застави, який належним чином забезпечував його процесуальну поведінку.

Проте, після зміни запобіжного заходу на домашній арешт обвинувачений вдався до дій, які призвели до висунення йому обґрунтованої підозри у вчиненні злочину.

5. Враховує суд й те, що законодавець зобов`язує суд у разі наявності обґрунтованої підозри у вчиненні лише злочину, передбаченого статтею 263 Кримінального Кодексу України визначити розмір застави, за умови внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Таке у сукупності доводить, що відносно обвинуваченого слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але визначивши розмір застави, за умови внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

При цьому розмір застави слід визначити відповідно до приписів частини 5 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України.

При цьому у разі звільнення під заставу на обвинуваченого слід покласти обов`язки, що спрямовані на забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Таким чином, клопотання прокурора та захисту щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні оголосити перерву до 23 вересня 2022 року до 11:00 години.

Забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_6 /у разі його перебування під вартою/ у цьому засіданні в режимі відеоконференції.

Доручити адміністрації Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" забезпечити 23 вересня 2022 року о 11-00 годині участь обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні у режимі відео конференції, а також виконати дії, передбачені частиною 1 статті 345 КПК України.

2.Клопотання прокурора та захисту - задовольнити частково.
2.1. Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 04 листопада 2022 року включно.

2.2. Визначити розмір застави у сумі 156.000 /сто п`ятдесят шість тисяч/ грн., за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

За умови звільнення ОСОБА_4 з-під варти покласти на нього, окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першою вимогою, такі обов`язки:

-негайно після звільнення повідомити суд про місце свого знаходження та номери засобів зв`язку;

-повідомляти суд про зміну місця проживання та засобів зв`язку;

-утримуватись від спілкування у будь-якій спосіб за допомогою будь-яких засобів особисто або через третіх осіб із потерпілим та особами, вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, як свідки;

-не порушувати порядок у судовому засіданні та виконувати вимоги головуючого у справі;

-не порушувати громадський порядок

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів; в решті ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =