КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/577/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_9 ,
представника потерпілої юридичної особи ТОВ «ФК Фінайм Капітал» ОСОБА_10 ,
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року, власник майна подав апеляційну скаргу у якій просить її скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Крім того апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна здійснювався без виклику та участі власника майна у судове засідання. Копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 не отримував, а про її існування останньому стало відомо 09.12.2021 року від ОСОБА_12 .
Мотивуючи апеляційні вимоги власник майна зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушеннями норм законодавства, висновки, викладені у ній є такими, що не відповідають фактичним обставинам, а арешт накладено необґрунтовано.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання дав невірну оцінку поняття збитків та невірно визначив природу договору відступлення прав вимоги в умовах ліквідації банка. При цьому стверджує, що обидва договори відступлення права вимоги є не просто договорами із заміни сторони в зобов`язанні, а договорами купівлі-продажу майнового права, що були укладені між банком та фінансовими компаніями під час розпродажу активів банку у процедурі ліквідації. Таким чином єдиною особою, на думку апелянта, яка могла би бути винною у витратах ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», оскільки договір про відступлення права вимоги був укладений саме між цими компаніями, в той самий час власник арештованого майна ОСОБА_7 жодного відношення до цього не має.
Крім того апелянт наголошує, що відповідно до вимог КПК України та роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, оскільки таке клопотання є передчасним.
В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 про підозру повідомлено не було, а відтак рішення про накладення арешту на майно на думку апелянта було винесено судом незаконно та безпідставно.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, доводи прокурора та представника потерпілої юридичної особи, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд клопотання прокурора здійснювався без участі власника майна або його представника, а про існування оскаржуваної ухвали, як зазначає власник майна, стало відомо лише 09.12.2021 року. Враховуючи, що апеляційна скарга була подана засобами поштового зв`язку 14.12.2021 року, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, у зв`язку з чим такий строк поновленнюне підлягає.
Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Київською міською прокуратурою.
Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-07-06-000034b від 16.07.2020 між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 31.08.2020 укладено Договір №2302/К/1 про відступлення прав вимоги.
Так, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» повідомлено, що загальна майнова шкода, яка завдана кредитору через протиправні діяння боржника, складає - 2 693 506 669,39 грн., що становить загальну суму заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами.
03.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» в рамках кримінального провадження подано цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на суму 2 693 506 669,39 грн.
Орган досудового розслідування зазначає, що ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ), який виступив майновим поручителем за вищевказаними кредитами, має у власності:
- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 19581644;
- нежиле приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 22700761;
а також являється кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю «Мадеста», Країна резиденства: Латвія, Місцезнаходження: Латвія, місто Рига, вулиця Ренцену, 8, LV-1073, з розміром внеску до статутного фонду 1000,00 грн., що відповідає 100 % частки статутного капіталу в юридичній особі, яке в свою чергу являється учасником наступних суб`єктів господарювання:
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, повний перелік якого зазначений у резолютивній частині ухвали.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону не дотримався.
У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 190 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Накладення арешту на нерухоме майна, яке належить ОСОБА_7 , з метою забезпечення відшкодування шкоди (збитків), завданої внаслідок кримінального правопорушення, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, відомості про що у даному випадку в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Будь яких доказів того, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України в матеріалах справи немає, отже на час розгляду клопотання та накладення арешту на майно, останній в статусі підозрюваного, обвинуваченого не перебував, у зв`язку з чим у слідчого судді взагалі були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно із вищевказаною метою.
До того ж, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування, не надав достатніх і належних доказів, що нерухоме майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та було набуте кримінально протиправним шляхом, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, вмотивованої постанови про визнання нерухомого майна речовим доказом в матеріалах провадження також не міститься.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя в оскаржувальній ухвалі, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту і формальність судового розгляду, апеляційна скарга власника майна підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4