Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/246/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 289КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2022 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської області, з професійно-технічною освітою, неодруженого, співмешкаючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:
- 19.12.2005 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 70, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
- 25.06.2007 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 25.02.2013 постановою Червонозаводського районного суду м. Харків від 15.02.2013 умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 23 дні;
- 02.09.2019 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 22.04.2020 по відбуттю строку покарання,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000387, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до 16-00 год. 26.07.2022 року включно, з визначенням застави в сумі 74430 гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий ВРЗЗС СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні ВРЗЗС СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000387,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 17 листопада 2021 року, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом обману, приїхав до будинку потерпілого ОСОБА_10 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння автомобілем ГАЗ 21, 1962 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом обману, домовився про купівлю даного автомобіля з ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, ОСОБА_8 , пообіцявши розрахуватись протягом двох місяців, шляхом обману, заволодів автомобілем ГАЗ 21, 1962 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 смЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , який перебував у користуванні відповідно до довіреності у ОСОБА_10 , та вартість якого згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/112-22/876-АВ становить 73395,96 грн., та завантаживши його на евакуатор, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись автомобілем на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 73395,96 грн.
Тим самим ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що близько о 10 год. 00 хв. 19 грудня 2021 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом обману, приїхав до будинку потерпілого ОСОБА_12 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_13 , маючи умисел на заволодіння автомобілем ГАЗ 3110, 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом обману, домовився про купівлю даного автомобіля з ОСОБА_12 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, ОСОБА_8 , пообіцявши розрахуватись протягом одного місяця, шляхом обману, заволодів автомобілем ГАЗ 3110, 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 смЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , та вартість якого згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/112-22/927-АВ від 08.02.2022 становить 45680,00 грн., та завантаживши його на евакуатор, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись автомобілем на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 45680,00 грн.
Тим самим ОСОБА_8 , своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

17.11.2021 року та 19.12.2021 року о 10-00 год. більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, вчинив дії, кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 289 КК України. Матеріальна шкода завдана злочином у якому він підозрюється складає 119 075,96 грн.

Ухвалою слідчого судді задоволено вказане клопотання та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства.
Строк дії ухвали та тримання під вартою ОСОБА_8 , визначено до 16-00 год. 26.07.2022 року включно.
Визначено розмір застави в сумі 74 430 гривень, яка може бути внесена: рахунок отримувача №UA0002505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області, , банк отримувача ДКСУ м. Київ, призначення платежу: застава за ОСОБА_8 .
В разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язано підозрюваного ОСОБА_8 до 26.07.2022 року виконувати наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утриматись від спілкування із потерпілими та свідками у даному кримінальному проваджені або будь-якою особою визначеною слідчим, за винятком їх участі в процесуальних діях;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Попереджено підозрюваного ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

Судове рішення мотивовано тим, що обґрунтованість підозри підтверджується заявами про вчинення кримінального правопорушення; протоколами про допит потерпілого; протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; протоколами допиту свідків, протоколом огляду місця події; протоколами огляду предметів.
ОСОБА_8 має вік 39 років, не одружений, за його твердженням є батьком 5- х дітей, проте не є платником аліментів, має місце реєстрації та постійне місце проживання, проживає з жінкою, без укладення шлюбу, як два роки, офіційно не працевлаштований, рухомого, нерухомого майна у власності не має, як і накопичень, тому наявність сталих соціальних зв`язків на час розгляду клопотання є сумнівною.
Підозрюваний під час вчинення злочину, для запобігання викриття його злочинних дій, використовував паспорт на ім`я ОСОБА_14 , під час розслідування даного кримінального провадження був оголошений в розшук, санкція інкримінованої йому статті передбачає позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, то у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також може продовжити злочинну діяльність, оскільки є матеріально не забезпечений та особою схильною до вчинення злочинів проти власності, знищити або спотворити не віднайдені речові доказі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою її підзахисному обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду клопотання захист звертав увагу суду на порушення процедури, передбаченої ст.278 КПК України - «вручення письмового повідомлення про підозру» тощо.
При цьому, слідчий суддя критично оцінив доводи захисту посилаючись на те, що слідчим вжито усіх заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме письмове повідомлення про підозру, було вручено 16.04.2022р. о 14.00 год. колишній цивільній дружині ОСОБА_15 . Крім того 16.04.2022р. повідомлення про підозру було направлене поштою до Глинської сільради за адресою АДРЕСА_5 .
Захисник зазначає про відсутності беззаперечних доказів того переховуватись від органів досудового розслідування на момент складання відносно нього вказаного повідомлення про підозру.
Крім того, саме направлення поштою повідомлення про підозру, без вручення особисто під розпис, чи навпаки відмови від отримання повідомлення не може слугувати належним отриманням.
Зважаючи на положення, закріплені у ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосовування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позиції Європейського суду з прав людини, відображену зокрема «Тимошенко проти України», «Харченко проти України», «Мамєдов проти Російської Федерації» при розгляді питання про обрання запобіжного заходу як тримання під вартою обвинуваченого, не можна обґрунтовувати лише тяжкістю злочину, а повинні бути вагомі докази та достатні підстави для обрання такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Потерпілий ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в своїх показах також чітко зазначає «.... Після домовленості стосовно продажу автомобіля, після написання розписки про повернення грошових коштів протягом місяця за придбаний автомобіль, добровільно передав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, один ключ від автомобіля та власне сам автомобіль, який лишив на вулиці біля дому...» В подальшому ОСОБА_16 перестав виходити зі мною на зв`язок, не відповідав на телефонні дзвінки, саме з цього приводу звернувся з відповідною заявою про вчинений злочин шляхом обману заволодів належним мені автомобілем.
Вважає, що необхідно ретельно перевіряти кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення необхідно, а не ініціювати з підстав тяжкості можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення за яке передбачено позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, за пред`явленою у такий спосіб підозрою.
В клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою захист вважає, що не наведено жодних обґрунтованих ризиків, які б свідчили про те, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти тиск на потерпілого, свідків вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування чи суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_17 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому й має запобіжний захід.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: заявами про вчинення кримінального правопорушення; протоколами про допит потерпілого; протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками; протоколами допиту свідків, протоколом огляду місця події; протоколами огляду предметів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:
- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;
- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;
- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;
- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.
Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник заперечували проти застосованого судом першої інстанції запобіжного заходу.

Не визнання вини, використання документів, що посвідчують особу виданих на імя іншої людини під час вчинення злочину, перебування у розшуку та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Доводи захисника про відсутність вказаного ризику колегією суддів не можу бути враховано оскільки ОСОБА_8 усвідомлюючи, що він раніше неодноразово судимий, починаючи з 2005 року належних висновків не зробив та свідомо з корисливих мотивів вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що злочин передбачений ч ч. 2 ст. 289 КК України є умисними, тяжкими може вчинити спроби направленні на переховування від суду.
Також, ОСОБА_8 офіційно не працює, а тому у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби на переховування від органів досудового розслідування та вчинити нові кримінальні правопорушення.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає потерпілих, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Також, у справі наявний ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на даний час не встановлені органом досудового розслідування.
Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений та утриманців не має.
При цьому, наявність у ОСОБА_8 дітей, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не може бути враховано оскільки, останній не платить аліменти на їх утримання.
Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявний високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків, іншого співучасника злочину, а також ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, з 2005 року на шлях виправлення не став, колегія суддів вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків.
Доводи захисника про не доведеність ризиків колегією суддів не може бути враховано оскільки ОСОБА_8 розуміючи, що відносно нього проводиться досудове розслідування кримінального провадження вчинив дії спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та суду.
З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника, що слідчий суддя застосував найсуворіший запобіжний захід виключно на суворості можливого покарання.
А тому, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про застосування запобіжного задуху саме у вигляді тримання під вартою та вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу в виді: особистого зобов`язання, домашнього арешту, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: відстоювання власної правової позиції є передумовою для незаконного впливу на свідків, знищенню чи перетворенню доказів, приховування джерел походження наркотичної речовини та можливих співвиконавців, тобто ускладнить і затягне досудове розслідування. Перебуваючи на волі без законного джерела доходу підозрюваний буде мати можливість допустити вчинення нових тотожних кримінальних правопорушень, адже він офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, податки не сплачує, тобто не має достатніх засобів для існування.
Застосування менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт не стане для підозрюваного стримуючим фактором, оскільки залишиться доступ до Інтернет мережі, де відбувається обмін даними шляхом зазначення можливої геолокацію залишених закладок з забороненими речовинами, тобто існує можливість в інший спосіб продовжувати злочинну діяльність.
Вказано, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігати ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а навпаки сприятиме продовженню або вчиненню нових злочинів, пов`язаних із зберіганням та збутом наркотичних та психотропних речовин.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Твердження слідчого суду про наявність ризиків передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, ухилився від правосуддя, обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, не має постійного місця роботи, офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів, не має достатніх стримуючих факторів, які б змогли вплинути на його поведінку, не має місця проживання.

А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - це не може запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
ОСОБА_8 вчинив спроби направлені на ухилення від явки до органу досудового розслідування, перебував у розшуку, що свідчить про наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 а також наявність ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя правильно застосував до підозрюваного ОСОБА_8 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких підстав, у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Що стосується доводів захисника, що повідомлення про підозру її підзахисному не вручено у передбачений законом спосіб, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурор повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи те, що законодавцем передбачено право на оскарження рішення та дії слідчого стосовно повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника, що повідомлення про підозру її підзахисному не вручено у передбачений законом спосіб.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2022 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2022 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000387, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до 16-00 год. 26.07.2022 року включно, з визначенням застави в сумі 74430 гривень, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4