КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
30 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014) у виді 13 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, без конфіскації майна.
На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_8 позбавлено військового звання - полковник.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 12 грудня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких - захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а захисник ОСОБА_7 - просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження.

04 квітня 2022 року до апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, яке обгрунтовано тим, що судове рішення, яким ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалено 07.04.2020 року, однак судове рішення на даний час не набрало законної сили, а прокурор не подавав клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , що очевидно вказує на те, що він не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 . Також під час апеляційного розгляду прокурор не просив допитати свідків та/або дослідити будь-які докази у кримінальному провадження, що вказує на відсутність ризиків, які, відповідно до ст. 177 КПК України, можуть слугувати підставою для обрання запобіжного заходу. Зокрема, у апеляційного суду не має будь-якої розумної необхідності запобігати спробам обвинуваченого знищити/сховати/спотворити докази; незаконно впливати на потерпілого/свідка у кримінальному провадження або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З огляду на обставини та докази, які вже були досліджені під час апеляційного розгляду, є очевидним, що у діях обвинуваченого, які викладені в обвинувальному акті, відсутній склад кримінального правопорушення. Поряд з цим, у кримінальному провадженні встановлені обставини, які у своїй сукупності свідчать про безпідставність застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, у тому числі те, що тривале тримання під вартою загострило хронічні захворювання ОСОБА_8 , і останній має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувала його родина, неповнолітні діти та хвора матір, а також не має судимостей та його репутацію підтверджено показаннями свідків та службовою характеристикою. Також, станом на дату подання клопотання, ОСОБА_8 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), вже відбув покарання у виді позбавлення волі строком 10 років 6 місяців, і тому, у розумінні ст. 81 КК України є особою, до якої може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тож тяжкість покарання, яке йому загрожує, не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, ОСОБА_8 має бойовий досвід і в умовах військової агресії Російської Федерації проти України готовий захищати Батьківщину і має бажання повернутися на військову службу у Збройних Милах України, тож, зважаючи на ці обставини, наявний конкретний суспільний інтерес, що полягає у звільненні ОСОБА_8 з під варти та надання йому процесуальної можливості виконати Конституційний обов`язок громадянина України щодо забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав заявлене клопотання та вказав, що у разі, якщо колегія суддів дійде висновку про неможливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язане, він просить розглянути можливість його зміни на домашній арешт за адресою місця його (захисника) проживання, на що він надає добровільну згоду.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_9 підтримали заявлене клопотання, вказуючи, що дана справа сфальсифікована, а в діях ОСОБА_8 не має складу злочину, та ОСОБА_8 , як професійному військовому, в умовах військового стану слід дати можливість реалізувати свій обов`язок перед державою щодо її захисту.

Прокурор заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, вказуючи, що апеляційний розгляд ще не завершено і у провадженні триває дослідження доказів, тому клопотання є передчасним.

Заслухавши позицію сторін провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотань, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Разом із цим, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , наявні у справі докази вчинення ним кримінально-караних діянь, перевірка яких, на предмет належності, допустимості та достовірності, апеляційним судом ще не завершена, та з огляду на те, що судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок і ОСОБА_8 , розуміючи невідворотність, у разі відхилення апеляційних скарг сторони захисту, призначеного покарання, яке пов`язане виключно з реальним і тривалим його відбуванням, може переховуватися від суду, колегія суддів приходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, бо ризик втечі на даний час не зменшився, а тим більше в умовах воєнного стану, введеного в Україні 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і який триває по цей час, та з урахуванням і того, що й положеннями ч. 1 ст. 616 КПК України не передбачено можливості скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, тим особам, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, до яких належить і злочин, передбачений ст. 111 КК України, а також злочинів, в т.ч. передбачених ст. 258-3 КК України, у вчиненні яких і висунуто обвинувачення ОСОБА_8 . А тому і не знаходить підстав для задоволення відповідного клопотання захисника ОСОБА_7 .
Отже, з метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за вчинення особливо тяжких злочинів, обвинуваченому ОСОБА_8 слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання залишити без задоволення.

Судді:

__________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3