Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська
Провадження № 11-кп/811/298/22 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих
адвоката ОСОБА_10

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2022 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави з 04 квітня 2022 року по 02 червня 2022 року включно.
У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_8 ОСОБА_11 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2022 року обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційні скарзі просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або заставу; витребувати для безпосереднього дослідження копію запису судового засідання від 12.10.2020 року, дослідити докази, заявлені в клопотаннях сторони захисту про зміну йому запобіжного заходу, шляхом відеоконференції із ДУ ЛУВП №19 допитати обвинуваченого ОСОБА_12 щодо факту його побиття.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.
Звертає увагу, що за період розгляду справи протягом п`яти років відсутні будь-які докази його причетності до інкримінованих йому злочинів.
Стверджує, що з метою незаконного утримання його під вартою прокурор щоразу покликається на надумані, нічим не підтверджені ризики.
Вважає, що кожен доказ, яким сторони обґрунтовують свою позицію, як то письмовий, речовий доказ, показання свідка, експерта, мають бути безпосередньо досліджені у судовому засіданні за участі сторін кримінального провадження.
Вказує на неправильну кваліфікацію його дій, викладених в обвинувальному акті, про що не зазначено в ухвалі суду про продовження йому запобіжного заходу. Зокрема, зазначає, що в обвинувальному акті його дії за п.6 ч. 2 ст. 115 КК України не кваліфіковано, що виключає можливість обрання йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
А, оскільки, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України у випадку доведеності його вини, строк відбування покарання слід рахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то станом на 04.04.2022 він відбув 11 років 16 днів.
Враховуючи те, що покарання за замах на злочин не може перевищувати 2/3 максимального строку, передбаченого санкцією статті, а це становить 10 років, він негайно має бути звільнений з-під варти.
Звертає увагу, що з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пройшло вже понад п`ять років, а тому виправдовувати подальше тримання під вартою лише можливістю призначення суворої міри покарання, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 , є неприпустимо.
Стверджує, що суд взагалі не взяв до уваги його характеризуючі дані, зокрема, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, цивільну дружину та малолітню дитину, має ряд хронічних захворювань.
Крім того, зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану через російську агресію, клопотання його захисника стосувалося також надання йому можливості вступити до лав ЗСУ.
Захисник ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання із покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог, захисник ОСОБА_11 зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що усі клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ідентичними за змістом і не змінюються з плином часу, що суперечить вимогам КПК України.
Апелянт не погоджується із ризиками, якими прокурор обґрунтовує доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_7 , маючи можливість повернутися до російської федерації після подій, не зробив цього, а продовжував проживати в Україні разом зі своєю дружиною та не приховував місця свого проживання. У ОСОБА_7 не має жодного умислу вчиняти тиск на обвинувачених та свідків, оскільки показання ОСОБА_7 не суперечать показанням інших обвинувачених, а жоден із свідків обвинувачення не повідомив відомостей, котрі б стосувалися ОСОБА_7 . Щодо тяжкості обвинувачення, то, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведено правильності кваліфікації діянь ОСОБА_7 , так як досліджені докази сторони обвинувачення не підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини. Вважає, що інкримінування ОСОБА_7 вчинення злочину, передбаченого ст. 115 КК України щодо смерті трьох осіб є неправомірним, так як умислом останнього не охоплювалось вчинення інкримінованих діянь.
Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 з врахуванням норм так званого «закону ОСОБА_13 », перебуває під вартою більше 11 років, що у свою чергу зумовлює низький рівень ризику втечі обвинуваченого, оскільки він фактично відбув більшу частину покарання, яке йому може присудити суд. Також вказує, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду. Останній щиро розкаявся у вчиненому, не заперечує свою участь у інкримінованих йому подіях, проте не погоджується із кваліфікацією своїх діянь.
Захисник зауважує, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий та не притягувався до адмінвідповідальності.
Окрім того, ОСОБА_7 був активним учасником Революції Гідності, що підтверджує його політичну свідомість та налаштованість на відстоювання інтересів українського народу. Також, ОСОБА_7 виявив бажання взяти участь у війні проти російської федерації.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілих ОСОБА_10 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що вони обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі.
Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченими вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання їм запобіжного заходу та на даний час судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини, зокрема, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , у вчиненні вищевказаних злочинів.
Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, дані про особи обвинувачених, а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на волі, вони зможуть переховуватися від суду, впливати на співучасників інкримінованих злочинів, свідків, які ще не допитані судом, що виправдовує необхідність продовження тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Також судом першої інстанції враховано особи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , стан їх здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про міцність соціальних зв`язків у місці постійного проживання обвинуваченого та сімейний стан останнього не спростовують викладених в ухвалі висновків суду і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію й забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Не може також слугувати підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 їх бажання стати на захист держави та вступити до лав Збройних Сил України чи територіальної оборони.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав» № 2125-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 22.03.2022, КПК України було доповнено новою статтею 616.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Враховуючи, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі злочину, передбаченого ст. 115 КК України, та на даний час усі обставини справи не встановлені, продовжують існувати визначені ст.177 КПК України ризики, які існували і на момент обрання запобіжного заходу, суд першої інстанції правильно не врахував клопотання обвинувачених про про скасування обраного їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за станом здоров`я не можуть утримуватися в умовах установи виконання покарань.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, доведеності вини обвинувачених, про які зазначають обвинувачені у своїх апеляційних скаргах, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження апелянтів про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.
З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчинених злочинів та їх суспільного інтересу, саме продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді клопотання суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу й виклав їх у своєму рішенні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3