Справа № 683/1228/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Старокостянтинова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2018 року за №0000008, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м.Старокостянтинова Хмельницької області, жителя

АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, начальника

водопровідно-насосних станцій КП ВКГ «Водоканал», депутатом не

обирався, одруженого, має на утримані двох неповнолітніх дітей, не має

судимостей,

за ч.2 ст. 191 КК України
в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що перебуваючи з 03 серпня 2012 по теперішній час відповідно до наказу № 218-К від 03 серпня 2012 на посаді начальника водопровідно-насосних станцій КП ВКГ «Водоканал», що по вул. Рудяка, 19 м. Старокостянтинів, будучи службовою особою, обіймаючи посаду, яка у відповідності до посадової інструкції передбачає виконання організаційно- розпорядчих функцій, порушуючи вимоги п. 4.5 посадової інструкції, відповідно до якої начальник насосної станції несе відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству, зловживаючи своїм службовим становищем, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, діючи з єдиним умислом, здійснив заволодіння коштами комунального підприємства.
Так, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в період з 19 по 30 липня 2017 він перебував за межами державного кордону України, при цьому не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, з метою заволодіння коштами підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем надав упродовж серпня 2017 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) до бухгалтерії підприємства лист непрацездатності серії АДЗ № 107631, про нібито перебування його на амбулаторному лікуванні в період часу з 24 по 28 липня 2017 року, який згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» не міг бути виданий. В результаті цього останньому упродовж 30-31 серпня 2017 року на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , емітований на його ім`я, було перераховано грошові кошти за перебування на лікарняному в сумі 1021,00 гри., якими останній в подальшому незаконно заволодів шляхом зняття та витрачання на власні потреби, заподіявши КП ВКГ «Водоканал» матеріальну шкоду на вказану суму.
Аналогічно, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в період з 12 серпня по30 вересня 2017 року він перебував за межами державного кордону України, не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, діючи з єдиним злочинним умислом на заволодіння коштами підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем, надав упродовж жовтня 2017 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) до бухгалтерії підприємства лист непрацездатності серії АДЗ № 053822, про нібито перебування його в період часу 25 по 29 вересня 2017 року на амбулаторному лікуванні, який останньому згідно наказу зазначеного вище Міністерства охорони здоров`я України не міг бути виданий. В результаті цього останньомуна вказаний вище картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано грошові кошти за перебування на лікарняному в сумі 1036,50 грн., якими останній в подальшому незаконно заволодів шляхом зняття та витрачання на власні потреби, заподіявши КП ВКГ «Водоканал» матеріальну шкоду на вказану суму.
Аналогічно, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в період з 28 січня по 28 лютого 2018 року він перебував за межами державного кордону України, при цьому не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, діючи з єдиним злочинним умислом на заволодіння коштами підприємства надав в березні 2018 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) до бухгалтерії підприємства листи непрацездатності серії АДО № 505323, про нібито перебування в період часу з 05 по 14 лютого 2018 року та з 19 по 28 лютого 2018 року на амбулаторному лікуванні, та які останньому згідно зазначеного вище наказу Міністерства охорони здоров`я Українине могли бути видані, в результаті чого останньому упродовж березня 2018 року на цей же картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» двічі перераховані грошові кошти в сумі по 1167,30 грн., які належать КП ВКГ «Водоканал», а також 05 та 28 березня 2018 року по 1167,30 грн., які належать Фонду соціального страхування України, якими останній в подальшому незаконно заволодів шляхом зняття та витрачання на власні потреби, заподіявши матеріальної шкоди на вказану суму.
В результаті вказаних дій начальник водопровідно-насосної станції ОСОБА_8 зловживаючи своїм службовим становищем, діючи з єдиним злочинним умислом упродовж 2017-2018 років умисно, незаконно заволодів грошовими коштами КП ВКГ «Водоканал» на загальну суму 4392,10 грн. та грошовими коштами Фонду соціального страхування України на загальну суму 2334,60 грн., а в загальному ОСОБА_6 незаконно заволодів грошовими коштами на суму 6726,7 грн., чим спричинив майнової шкоди на вказану суму.
Указані дії ОСОБА_6 , які виразились у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою собою своїм службовим становищем, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст.191 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у скоєному не визнав та показав, що з 03 серпня 2012 року перебуває на посаді на посаді начальника водопровідно-насосної станції КП ВКГ «Водоканал». У періоди часу з 19 по 30 липня 2017 року, 12 серпня по30 вересня 2017 року, з 28 січня по 28 лютого 2018 року він перебував за межами державного кордону України та мав проблеми із здоров`ям, а тому по телефону звертався за медичною допомогою до сімейного лікаря ОСОБА_9 та лікаря-дерматолога ОСОБА_10 , які здійснили його консультування за повідомленими ним показниками фізичного здоров`я, призначали лікування та у подальшому видали листки непрацездатності. Зазначав, що його медична картка зберігалась у медичному закладі, а тому до неї лікарями робились відповідні записи з призначеннями. Чи отримував він листки непрацездатності особисто, чи, за його дорученням, його дружина, він не пам`ятає. Згідно цих листків непрацездатності йому були нараховані та виплачені грошові кошти на карту АТ КБ «Приватбанк».
Уважав, що оскільки він дійсно хворів, внаслідок чого втрачав працездатність та не міг своєчасно повернутися із закордону та приступити до роботи та відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я №681 від 19 жовтня 2015 року, яким затверджено Положення про кабінет телемедицини закладу охорони здоров`я допускається надання медичної допомоги в телефонному режимі, йому на законних підставах видавались лікарняні листки. Відтак не мав умислу на заволодіння коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем, не погоджувався із кваліфікацією його дій за ч.2 ст.191 КК України, оскільки у його службові обов`язки не входить облік робочого часу чи нарахування заробітної плати, бухгалтер та головний бухгалтер йому не підпорядковані. Листки непрацездатності він подавав в бухгалтерію як звичайний працівник, будь-якого впливу з використанням свого службового становища на осіб, які приймали ці листки та нараховували заробітну плату не вчиняв.
Допитана судом представник КП ВКГ «Водоканал» ОСОБА_5 суду показала, що ОСОБА_6 працює у КП ВГК «Водоканал» на посаді начальника водонасосної станції. У березні 2021 року підприємству стало відомо про наявність порушеного щодо нього кримінального провадження за заволодіння коштами підприємства у зв`язку із отриманням ним лікарняних листків під час перебування за кордоном. Зазначала, що заяви про вчинення злочину та притягнення винної особи до відповідальності підприємство не подавало, оскільки уважає, що будь-якої шкоди не завдано, а тому не є потерпілим у провадженні. Листки непрацездатності видавались на законних підставах, згідно яких бухгалтерією підприємства в подальшому нараховувалась заробітна плата. Облік використання робочого часу адміністративно-управлінського персоналу здійснюється бухгалтером, як і нарахування заробітної плати, який не перебуває у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_6 . Останній в силу своїх службових обов`язків керує насосною станцію, що полягає лише у забезпечення її діяльності та ремонту.
Представник Фонду соціального страхування ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що на підставі виданих ОСОБА_6 листків непрацездатності у березні 2018 року перераховувались кошти в сумі 2334,60 грн. Фонд не здійснює перевірку законності видачі лікарняних листків, а лише правильності нарахування коштів на їх підставі. Оскільки явних порушень нарахування лікарняних встановлено не було, тому відповідні перевірки Фондом не проводились. Зазначив, що Фонд був залучений в якості потерпілого постановою слідчого від 30 березня 2021 року.
На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які були безпосередньо досліджені судом.
Так, згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 березня 2018 року зв`язку із самостійним виявленням прокурором кримінального правопорушення о 12 год.33 хв 02 березня 2018 року внесено відомості про кримінальне провадження №0000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи з 03 березня 2012 року по теперішній час відповідно до наказу № 218-К на посаді начальника водопровідно-насосної станції КП ВКГ «Водоканал», що по вул. Рудяка, 19 м. Старокостянтинів, будучи службовою особою, обіймаючи посаду, яка у відповідності до посадової інструкції передбачає виконання організаційно-розпорядчих функції, порушуючи вимоги п. 4.5 посадової інструкції, відповідно до якої начальник насосної станції несе відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству, зловживаючи своїм службовим становищем, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, діючи з єдиним умислом, здійснив заволодіння коштами комунального підприємства. ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що він перебував за межами державного кордону України, при цьому не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, з метою заволодіння коштами підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем надав до бухгалтерії підприємства листи непрацездатності, про нібито перебування його на амбулаторному лікуванні, які згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» не могли бути видані, в результаті чого останньому на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк», емітований на його ім`я, було перераховано грошові кошти за перебування на лікарняному, заподіявши КП ВКГ «Водоканал» матеріальну шкоду на вказану суму.
Свідок ОСОБА_9 , допитана у судовому засіданні за клопотанням прокурора, пояказала, що працює сімейним лікарем в Пашковецькій амбулаторії загальної практики-сімейної медицини КНП «Старокостянтиинівський ПМСД», обвинувачений ОСОБА_6 є її пацієнтом та у 2017-2018 року нею останньому видавались листки непрацездатності після завершення амбулаторного лікування. Зазначала, що по телефону лікарняні листки вона не відкриває, але консультування здійснює, особистий огляд при видачі листків непрацездатності є обов`язковим. Нею здійснювались відповідні записи в амбулаторній картці ОСОБА_6 та призначалось лікування, зазвичай вона не вимагає пред`явити паспорт при прийомі громадян та оформленні листків непрацездатності.

Із показань в суді свідка ОСОБА_10 , убачається, що він працює лікарем дерматологом КНП «Старкостянтинівська ЦРЛ» та у лютому 2018 року лікував ОСОБА_6 та видавав листки непрацездатності. Зазначав, що консультував його по телефону, однак не пам`ятає, чи оглядав пацієнта, не вимагає пред`явлення паспорта під час огляду та видачі листків непрацездатності.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що працює бухгалтером в КП ВГК «Водоканал» та здійсняє облік використання робочого часу, нарахування заробітної плати. Контроль за фактичним перебуванням на робочому місці в її обов`язки не входить. Вона підписує табель обліку використання робочого часу, який погоджує директор та нараховує заробітну плату. ОСОБА_6 підпорядковується лише головному інженеру та директору підприємства, бухгалтер не перебуває у підпорядкуванні ОСОБА_6 . У 2017-2018 роках ОСОБА_6 знаходився на лікарняному та йому нараховувалась заробітна плата. Будь-якого впливу на бухгалтера ОСОБА_6 при цьому не здійснював.

Аналогічні показання в суді дала свідок ОСОБА_12 , яка працює головним бухгалтером КП ВГК «Водоканал».

Згідно табелю робочого часу ОСОБА_6 в період з 24 по 28 липня 2017 року, з 25 по 29 вересня 2018 року, з 5 по 14 лютого, та з 19 по 28 лютого 2018 року перебував на лікарняному (а.м.к.п.137-139);

Ці обставини також підтверджуються листками непрацездатності:АДЗ № 107631, АДЗ № 053822, АДО 505323, АДО 452410 (а.м.к.п. 208-211) та записами в амбулаторній карті хворого ОСОБА_6 ( а.м.к.п.189-199).
Відповідно до Інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10 квітня 2018 року, отриманої в межах кримінального провадження за №0000008, ОСОБА_6 перебував за межами України з 19 по 30 липня 2017 року, з 12 серпня по 30 вересня 2017 року та з 28 січня по 28 лютого 2018 року(а.м.к.п.89);

Згідно заяв-розрахунків КП ВГК «Водоканал» відповідно до листка непрацездатності АДО 452410 за період з 19 по 28 лютого 2018 року ОСОБА_6 нараховано 2334, 60 грн, в тому числі за рахунок коштів Фонду соціального страхування 1167 грн та листка непрацездатності АДО 505327 за період з 05 по 14 лютого 2018 року 2334, 60 грн, в тому числі за рахунок коштів Фонду соціального страхування 1167 грн. (а.м.к.п. 82-84).

Згідно інформації АТ КБ «Приват Банк», отриманої на підставі ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду від 29 березня 2021 року в серпні 2017 року, 09 жовтня 2017 року, 05 та 28 березня 2018 року перераховано заробітну плату за час перебування на лікарняному (Т.1а м.к.п.134-136).

Відповідно до довідки Головного державного фінансового інспектора відділу взаємодії з правоохоронними органами Західного офісу Держаудит служби в Хмельницькій області від 09 липня 2018 року ОСОБА_6 нараховано за невідпрацьований період у 2017 році 1021 грн., у вересні 2018 року 1036,5 грн., та у лютому 2018 року 1167,30 грн (а.м.к.п .88-89)

Згідно висновку судово-економічної експертизи №4402/18-26/137-143/20-26 від 24 січня 2020 року документально підтверджується безпідставне нарахування оплати за перебування на лікарняному начальнику водопровідно-насосної станції Старокостянтинівської КП ВГК «Водоканал» ОСОБА_6 у липні 2017 року 1021 грн., вересні 2017 року 1036,50 грн., лютому 2018 року 2334,60 грн., всього на загальну суму 4392,10 грн. (а м.к.п.163-178).
Судом також досліджено посадову інструкцію начальника насосної станції, затвердженої директором КП «Водоканал» відповідно до якої начальник водо насосної станції, керує роботою водопровідно-насосних станцій підприємства та підпорядковується безпосередньо головному інженеру; забезпечує безперебійну роботу водо-насосних станцій підприємства, організовує правильну технічну експлуатацію і ремонт механізмів та обладнання водопровідно-насосних станцій, складає графік планово-запобіжних ремонтів і забезпечує їх виконання та виконує інші обов`язки, пов`язані із забезпеченням діяльності та ремонту станції. Будь-яких обов`язків щодо табелювання робочого часу та контролю за його використанням посадова інструкція не місить.

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку про таке.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Разом з тим, частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Судове провадження є однією зі стадій кримінального провадження, яке відбувається після закінчення досудового розслідування. Для постановлення судом законного, обґрунтованого і справедливого процесуального рішення судовому розгляду має передувати вирішення питання про початок досудового розслідування; здійснення швидкого, повного і неупередженого досудового розслідування, під час якого починає формуватися основний обсяг доказів, який буде досліджуватися в судовому засіданні, здійснення письмового повідомлення особі про підозру, що означає початок стадії притягнення особи до кримінальної відповідальності; вирішення прокурором на основі цього розслідування, в якій формі закінчити досудове розслідування.
Однією з основних засад кримінального провадження є закріплений у п.14 ч.1 ст.7 та ст.21 КПК України доступ до правосуддя, що передбачає право на справедливий судовий розгляд і доступ до правосуддя кожному, зокрема і потерпілому, у кримінальному провадженні незалежно від форми обвинувачення.
При цьому, для справедливого судового розгляду і прийняття справедливого судового рішення важлива активна процесуальна діяльність потерпілого як учасника кримінального провадження, якого буде стосуватися цей судовий розгляд, не лише в судовому провадженні, але й під час досудового розслідування. Тому, забезпечення доступу до правосуддя передбачає необхідність обґрунтованого і своєчасного залучення потерпілого до провадження, роз`яснення йому процесуальних прав і забезпечення можливості їх реалізації шляхом активної участі у з`ясуванні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і мають значення для ухвалення справедливого процесуального рішення.
Отже, забезпечення доступу до правосуддя має здійснюватися на всіх стадіях кримінального провадження. На кожній стадії мають бути роз`яснені права кожному учаснику провадження і надано можливість для їх реалізації. Слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, слідчий суддя, суд, виходячи із завдань кримінального провадження, встановлених у ст.2 КПК України, повинні забезпечити швидке, повне і неупереджене досудове розслідування і судовий розгляд.
Згідно положень ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 ст. 477 КПК України у редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України у редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, до таких кримінальних правопорушень відноситься кримінальне правопорушення, передбачене статтею 191 КК (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, крім вчиненого організованою групою, або шкода від якого завдана державним інтересам), якщо вони вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 20.02.2018 року у справі №142/1291/16-к зауважив, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.
Вимогами ст.279 КПК України зобов`язано слідчого, прокурора виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу, в тому числі невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань дату та час повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. А у разі відсутності зазначеної згоди потерпілого прокурор повинен винести постанову про закриття кримінального провадження за п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Однак, орган досудового розслідування ці вимоги кримінального процесуального закону не виконав, які фактично є обов`язком слідчого, прокурора.

Судом установлено, що згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 березня 2018 року зв`язку із самостійним виявленням прокурором кримінального правопорушення, внесено відомості про кримінальне провадження №0000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи з 03 березня 2012 року по теперішній час відповідно до наказу № 218-К на посаді начальника водопровідно-насосної станції КП ВКГ «Водоканал», що по вул. Рудяка, 19 м. Старокостянтинів, будучи службовою особою, обіймаючи посаду, яка у відповідності до посадової інструкції передбачає виконання організаційно- розпорядчих функції, порушуючи вимоги п. 4.5 посадової інструкції, відповідно до якої начальник насосної станції несе відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству, зловживаючи своїм службовим становищем, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, діючи з єдиним умислом, здійснив заволодіння коштами комунального підприємства. Так, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що він перебував за межами державного кордону України, при цьому не виконував своїх посадових обов`язків та не перебував на амбулаторному лікуванні, з метою заволодіння коштами підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем надав до бухгалтерії підприємства листи непрацездатності, про нібито перебування його на амбулаторному лікуванні, які згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» не могли бути видані, в результаті чого останньому на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк», емітований на його ім`я, було перераховано грошові кошти за перебування на лікарняному, заподіявши КП ВКГ «Водоканал» матеріальну шкоду на вказану суму.
Згідно пред`явленої 05 березня 2021 року ОСОБА_6 підозри також йдеться про заподіяння шкоди лише КП ВКГ «Водоканал».
31 березня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, та зазначено, зокрема, шо він підозрюється також у заволодінні коштами Фонду соціального страхування у лютому 2018 року на загальну суму 2334, 60 грн.
У обвинувальному акті, скерованому до суду в квітні 2021 року зазначається про те, що кошти, належні Фонду соціального страхування перераховані на банківську картку ОСОБА_6

05 та 28 березня 2021 року. Така обставина підтверджуються також інформацією, наданою ПАТ КБ «Приватбанк».
Тобто на час внесення відомостей у ЄРДР 02 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 191 КК України шкода була заподіяна лише КП ВГК «Водоканал».
Регулювання відносин власності закріплено в Конституції України, яка визначила коло об`єктів і суб`єктів права власності (статті 13, 41, 142, 143), рівність усіх суб`єктів права власності (ст. 13), гарантії права власності й обов`язки власників (статті 13, 41) та встановила, що правовий режим власності має визначатися виключно законами України (п. 7 ч. 1 ст. 92).
Чинним законодавством, а саме Цивільним кодексом України (далі - ЦК), встановлено види власності, серед яких окремо визначено як державну, так і комунальну власність.
Так, у ст. 326 ЦК зазначено, що в державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Згідно зі ст. 327 ЦК у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Зі змісту наведених статей вбачається, що на законодавчому та конституційному рівнях комунальну власність принципово відокремлено від державної власності. Комунальна власність не входить до складу державної і є самостійним об`єктом права власності.
Визначення поняття «державний інтерес» закріплено у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року.
У вказаному рішенні визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Таким чином потерпілим у провадженні щодо ОСОБА_6 на час порушення кримінального провадження було лише КП ВГК «Водоканал», яке відповідно до Статуту, затвердженого рішенням сесії Старокостянтинівської міської ради №11 від 17 лютого 2017 року, засноване на комунальній власності та віднесено до сфери управління Старокостянтинівської міської ради.
Отже, КП ВГК «Водоканал», є комунальним, а не державним підприємством.
Відповідно до ст.142 Конституції України держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.
Відтак, відповідно до ст.477 КПК України провадження відносин ОСОБА_6 за шкоду заподіяну КП ВГК «Водоканал» могло бути порушено лише за заявою останнього.
Разом з тим, такої заяви матеріали кримінального провадження не містять.
Згідно заяви представника КП ВГК «Водоканал» ОСОБА_5 , від 11 березня 2021 року, яка передувала визнанні потерпілим зазначеного підприємства відповідно до постанови слідчого від того ж дня, КП ВГК «Водоканал» не має майнових претензій до ОСОБА_6 .
В ході судового розгляду представник КП ВГК «Водоканал» ОСОБА_5 також наголошувала, що підприємство не уважає себе потерпілим у кримінальному провадженні та стверджувала про незаконність залучення КП ВГК «Водоканал» в якості потерпілого.
Доводи прокурора про порушення державних інтересів з огляду на заподіяння шкоди управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на момент внесення відомостей до ЄРДР 02 березня 2018 року є безпідставними, оскільки жодними доказами не підтверджуються та спростовуються змістом пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, відповідно до якого кошти на картку ОСОБА_6 перераховані Фондом соціального страхування 05 та 28 березня 2018 року, тобто вже після внесення відомостей до ЄРДР.
Крім того прокурором не надано доказів, що КП ВГК «Водоканал» залучались кошти державного бюджету і саме цими коштами заволодів ОСОБА_6 .

За таких обставин, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.2 т.191 КПК України розпочато за відсутності заяви потерпілого ВГК «Водоканал» тобто, з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №755/27642/14-к) та від 05 лютого 2020 року у справі №333/3085/17 (провадження №51-3666 км19).
Відповідно до вимог ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ч.2 ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

На підставі ст.94 КПК України суд виключно за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.ч. 2-4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.
В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови повного та всебічного доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 2 ч.1 ст.373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Згідно п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «плід отруйного дерева» - юридична метафора, введена Верховним Судом США для опису доказів, отриманих за допомогою незаконно здобутих відомостей (рішення у справі «Гефген проти Німеччини», 30.06.2008, заява № 22978/05, п. 168).
Мається на увазі, що якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази (відомості), отримані за його допомогою («плоди»), будуть такими ж (справа «Яременко проти України» (№2)», заява №66338/09, п.66).

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у Постанові від 31.05.2008 року по справі №236/439/16-к зазначив, що «У рішенні «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року Європейський суд для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою, будуть такими ж.
У рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року Європейський суд вказав, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до їх несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
Оскільки КП ВГК «Водоканал» заяви про залучення в якості потерпілого органу досудового розслідування не подавав, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області залучено потерпілим у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 постановою слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області 30 березня 2021 року та всі докази на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, в тому числі, в частині заволодіння кошами Фонду соціального страхування України, здобуті органом досудового розслідування в межах цього кримінального провадження до 30 березня 2021 року, суд приходить до висновку, що вони здобуті із істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону, є недопустимими та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Інші докази, досліджені у судовому засіданні, зокрема показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , підтверджують лише факт перебування обвинуваченого на лікарняному та подання ним підприємству листків непрацездатності для нарахування заробітної плати, та не підтверджують факту вчинення ОСОБА_6 заволодіння майном Фонду соціального страхування шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Таким чином, з урахуванням викладеного, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення участі у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено.

У зв`язку з цим суд уважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, виправдати ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Питання про речові докази та процесуальні витрати вирішити відповідно до ст.ст. 100, 122 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 86-87, 477, 370-373, 374-376 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення - виправдати.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Речові докази:
-документи, вилучені у КП ВКГ «Водоканал», у двох поліетиленових мішках, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, - повернути КП ВКГ «Водоканал»;
-чотири листки непрацездатності серії АДЗ № 107631, АДЗ № 053822, АДО 505323, АДО 452410, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження повернути КП ВКГ «Водоканал»;

- дві медичні кари, видані на ім`я ОСОБА_6 та три корінці листків непрацездатності №19, № 47 та № 68, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження повернути Пашковецькій амбулаторії загальної практики-сімейної медицини, що по вул.Миру, 27/1 в с.Пашеківці Старокостянтинівського району;
-СД-R диск з інформацією про рух коштів ОСОБА_6 по банківських картах АТ КБ «ПриватБанк» зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів в сумі 18 840 грн., віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: