КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
11 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 серпня 2022 року включно.
Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що ОСОБА_5 хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, має громадянство інших країн (Республіки Грузії та Канади), обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, відносно ОСОБА_5 наявні і інші кримінальні провадження, за якими він також обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що, на думку суду, свідчить про реальність ризику ухилення ОСОБА_5 від суду та можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі цих та інших обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на даний час достатніх даних, які б свідчили про зміну обставин, які були підставами для застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу та продовження строку його дії або про припинення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені судом раніше.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року у справі № 756/847/17 про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, відповідно до якої у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , відмовити. Змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або заставу.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена всупереч вимог Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що з наданих до суду стороною обвинувачення матеріалів, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному із них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 у подальшому міг би переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує захисник і на те, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.
Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.
Окрім цього, як зазначає захисник, не надавши доказів переховування ОСОБА_5 від слідства, всі твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 переховуватиметься від суду, зводяться лише до припущення прокурора, що такий ризик існує, однак це не відповідає змісту вищевказаних норм процесуального закону.
Як вважає сторона захисту, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_5 має громадянство інших країн, а тому може виїхати за кордон, є хибними та не відповідають дійсності, з огляду на те, що в Україні введено воєнний стан, згідно Указу Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та виїзд за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, обмежено, відповідно ОСОБА_5 не підпадає під перелік осіб, які умовах воєнного стану мають право на виїзд.
Також, апелянт, звертає увагу, на те, що тримання ОСОБА_5 в ITT ГУ НП в м. Києві, є незаконним, оскільки законом не передбачено тримання обвинувачених, щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ізоляторах тимчасового тримання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольної справи; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених нею ризиків, а саме про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючирішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканість, навівши в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.
Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням, оскільки вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на вимогам закону.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», питання про те, чи є тривалість тримання особи під вартою обґрунтованою, має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення, аналогічний висновок міститься також у рішенні у справі «Лабіта проти Італії»).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
Більш того, як встановлено під час апеляційного розгляду, судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції майже завершено, оскільки суду залишилося лише заслухати останнє слово обвинуваченого, а тому в будь-якому випадку рішення суду щодо продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою до завершення судового провадження, не може бути визнане безпідставним або таким, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 05 серпня 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 серпня 2022 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 756/847/17

Номер провадження: 11-кп/824/2512/2022

Категорія: ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1