Справа № 466/9158/14-к
Провадження № 1-кп/466/58/22
У Х В А Л А

28 березня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова у колегіальному складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

в с т а н о в и в:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває вказане кримінальне провадження.

На досудовому слідстві ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк тримання обвинуваченого під вартою неодноразово продовжувався судом і завершується 08.04.2022 року.

Захисник ОСОБА_7 22.03.2022р. подав клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Це клопотання обґрунтовує тим, що обвинувачений утримується під вартою з 18.09.2015р. Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2015р.він був засуджений за ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. Постановою Верховного Суду України від 01.03.2018р. цей вирок скасовано, призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів. Отже, ОСОБА_6 перебуває під вартою з18.09.2015р. до сьогодні, що становить понад сім з половиною років. За умови визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує максимальне покарання у виді 15 років позбавлення волі. 18.03.2022р. з моменту початку перебігу строку попереднього ув`язнення ОСОБА_6 сплинуло 7 років 6 місяців перебування обвинуваченого під вартою. Враховуючи застосування до обвинуваченого Закону №838-VIII ( Закону «Савченко» ), останній підлягає звільненню з під варти як такий що фактично відбув максимальне покарання 15 років позбавлення волі.

Враховуючи наведене, а також відсутність доказів дійсності існування вказаних прокурором ризиків просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на шістдесят днів, виходячи із продовження існування раніше встановлених ризиків, які не зменшилися із плином часу.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений клопотання про зміну запобіжного заходу підтримали, проти клопотання прокурора заперечили.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Проти клопотання захисника заперечив, мотивуючи його тим, що вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2015р. набрав законної сили 02.10.2015р. З цього часу і до скасування вироку від 07.05.2015р. і ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02.10.2015р. постановою Верховного Суду України від 01.03.2018р. ОСОБА_6 відбував покарання. Цей період не є попереднім ув`язненням та не зараховується до строку позбавлення волі з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Тому вважає, що підстав стверджувати про фактичне відбуття ОСОБА_6 можливого покарання у виді 15 років розбавлення волі немає.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала позицію прокурора.

Суд, заслухавши учасників процесу, дійшов таких висновків.

У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою неодноразово продовжувався судом і закінчується 08.04.2022 року.

Завершити розгляд даного кримінального провадження у цьому судовому засіданні і провести інші судові засідання до 08.04.2022р. неможливо.

Захисник ОСОБА_7 просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації.

Прокурор просить суд продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою без визначення застави на 60 днів.

Вирішуючи дані клопотання, суд вважає, що нема підстав стверджувати на даний час про фактичне відбуття обвинуваченим ОСОБА_6 максимально можливого покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У даній справі вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2015р., яким ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст.115 КК України, набрав законної сили 02.10.2015р.

Цей вирок та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 02.10.2015р. були скасовані постановою Верховного Суду України від 01.03.2018р.

Отже, з 02.10.2015р. і до 01.03.2018р. ОСОБА_6 відбував призначене судом покарання. Цей період не є попереднім ув`язненням і не зараховується до строку покарання в разі засудження особи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Тому немає підстав стверджувати про фактичне відбуття ОСОБА_6 можливого покарання у виді 15 років розбавлення волі.

При вирішенні заявлених клопотань суд враховує те, що на даний час продовжують існувати ризики можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності в разі доведення його винуватості у скоєнні інкримінованого злочину, оскільки санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 7 років, незаконного впливу на свідків, експертів, які ще не допитані судом і на допиті яких наполягає захист, та продовження злочинної діяльності обвинуваченим.

Вирішуючи заявлені клопотання, суд враховує особу ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Суд також враховує появу нової обставини, якою є військова агресія росії проти України, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень з приводу контролю за поведінкою особи і виконанням нею покладених судом обов`язків в разі застосування щодо неї домашнього арешту.

Суд вважає, що застосування більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , запобігти існуючим ризикам.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд застосовує положення п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства людини. Суд вважає, що в даному випадку забезпечення захисту інтересів суспільства превалює над правилом поваги до особистої свободи, оскільки життя людини є найвищою цінністю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що питання чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Продовження тримання обвинуваченого під вартою відповідатиме характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд вважає за недоцільне визначати обвинуваченому ОСОБА_6 заставу.

Керуючись ст.ст.177,181,183,197,199,331 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення у застави строком на 60 днів з 09 квітня 2022 року до 07 червня 2022 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Для виконання скерувати копії ухвали в Львівську УВП (№19) Державної пенітенціарної служби України за місцем утримання обвинуваченого.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена у встановленому законом порядку в п`ятиденний строк з дня її проголошення, обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголосити 01.04.2022р. о 14,00год.

Головуюча суддя Судді ОСОБА_9 -Шумська ОСОБА_10 ОСОБА_11