Справа № 462/4411/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/309/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 4 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина,

за участі прокурора ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби ОСОБА_10 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на 60 днів, а саме до 2 червня 2022 року включно.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу змінити; застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити розмір застави з носінням ОСОБА_11 електронного засобу контролю.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 , не може бути безумовною підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає, що можливість не визначати обвинуваченому заставу є правом, а не обов`язком суду. При цьому ризику ухилення обвинуваченого від суд можна запобігти за допомогою застави та використання електронних засобів контролю.
Зазначає, що всі докази у кримінальному провадженні зібрані, в ОСОБА_7 було вилучено паспорти, а тому він не зможе покинути територію України.
Крім того, вказує, що його підзахисний вже 13 місяців утримується під вартою. За цей час визначені ст. 177 КПК України ризики не збільшились, а, навпаки, зменшились, оскільки досудове розслідування завершене і ОСОБА_12 ніяк не зможе вплинути на збирання доказів.
Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні проти задоволення апеляційних вимог заперечив.
Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_6 , будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, клопотання про відкладення розгляду не подали.
За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого та його захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 10 грудня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27- ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) і ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.
У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 7 січня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено в подальшому, зокрема, Залізничним районним судом м. Львова (востаннє ухвалою від 4 квітня 2022 року).
Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_12 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній є громадянином Республіки Туреччина, не має сталого джерела доходів, постійного житла та інших соціальних зв`язків на території України, що свідчить про відсутність факторів соціального стримування; може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.
Крім того, місцевим судом взято до уваги надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, зокрема, ОСОБА_12 , адже у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_20 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.
Що стосується визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні контрабанди, тобто в переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу, в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та незаконному зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу в особливо великому розмірі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, а, отже, підстав для застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави колегія суддів не вбачає.
При цьому доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_12 утримується під вартою понад 13 місяців не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 4 квітня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) - залишити без змін, а апеляційну скаргу його адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4