Провадження № 11-кп/4823/219/22
Категорія - ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0002245 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше судимий 29.09.2021 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ст.69, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,

засуджений за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.09.2021, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання - з 23 липня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.07.2021.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 14727,64 грн. процесуальних витрат, і в дохід місцевого бюджету м. Чернігова 32724,51 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 .

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22.07.2021, близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи її настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс ножем ОСОБА_10 не менше чотирьох ударів в місця розташування життєво важливих органів, а саме: в ділянку грудної клітки, живота та спини, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого лівобічного колото-різаного торако-абдомінального поранення з ушкодженням діафрагми, шлунку, підшлункової залози, великого чепця; колото-різаного поранення поперекової ділянки, проникаючого в черевну порожнину; проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки, ускладнених двобічним гемопневмотораксом, внутрішньочеревною кровотечею, гіповолемічним шоком 2-3 ступеню, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27.09.2021, як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; та різаної рани середньої третини правого передпліччя з пошкодженням ліктьового сухожилку згинача кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27.09.2021 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Проте, свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , обвинувачений не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_10 втік до іншої кімнати, де йому була надана допомога ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які викликали швидку медичну допомогу та поліцію, а ОСОБА_8 в цей момент покинув місце вчинення злочину.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити йому більш м`яке покарання. Зазначила, що стороною обвинувачення не було доведено та не встановлено у ході судового розгляду умислу ОСОБА_8 , направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , та бажання і передбачення обвинуваченого наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого. Вказала, що дії ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_10 повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Крім того, зазначила, що її підзахисний захищався від дій потерпілого, який першим напав на ОСОБА_8 та почав завдавати йому ударів. Послалась на перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання. Також поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 визнавав свою провину протягом досудового розслідування та судового розгляду, каявся у вчиненому. Послалась на занадто суворе покарання, призначене ОСОБА_8 , та безпідставне врахування як обставини, яка обтяжує його покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, оскільки докази такого у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, підтвердив факт нанесення ОСОБА_10 ударів ножем, проте заперечив намір убивати останнього. Тобто, ОСОБА_8 визнав свою вину лише у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати із ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним убивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений ст.121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, із системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно зі ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення кримінального правопорушення, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити кримінальне правопорушення, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Колегією суддів встановлено, що в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому, зокрема, не менше 4-х ударів у місця розташування життєво важливих органів, а саме: в ділянку грудної клітки, живота та спини, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; та різаної рани середньої третини правого передпліччя з пошкодженням ліктьового сухожилку згинача кисті, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

При цьому, з аналізу пояснень потерпілого ОСОБА_10 слідує, що останній вдарив обвинуваченого у ніс, оскільки той нишпорив у його речах у кімнаті, яку потерпілий винаймав у матері ОСОБА_8 . Потім обвинувачений побіг на кухню і повернувся з ножем. Перший удар ножем ОСОБА_10 намагався заблокувати рукою, але ОСОБА_8 перерізав йому сухожилля. І далі почав наносити удари ножем по тулубу. Потерпілий побіг на кухню, але там упав на підлогу. Слідом за ним рушив обвинувачений і наніс йому удар ножем, коли він знаходився на підлозі. Коли ж ОСОБА_10 підвівся і намагався втекти до кімнати, то ОСОБА_8 ударив його ножем в спину. Далі події не пам`ятає.

Пояснення потерпілого щодо завданих йому тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновком експерта № 454 від 27.09.2021, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого лівобічного колото-різаного торако-абдомінального поранення з ушкодженням діафрагми, шлунку, підшлункової залози, великого чепця; колото-різаного поранення поперекової ділянки, проникаючого в черевну порожнину; проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки, ускладнених двобічним гемопневмотораксом, внутрішньочеревною кровотечею, гіповолемічним шоком 2-3 ступеню, які виникли 22.07.2021 не менше ніж від чотирьох травмуючих дій гострим предметом, що має колюче - різальні властивості і, як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; різаної рани середньої третини правого передпліччя з пошкодженням ліктьового сухожилку згинача кисті, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , в разі ненадання невідкладної своєчасної медичної допомоги він міг померти.

Також винуватість ОСОБА_8 підтверджується:

- показаннями свідка ОСОБА_11 (матір обвинуваченого), яка у місцевому суді показала, що 22.07.2021, у вечірній час, вона з ОСОБА_10 сиділи на кухні її квартири і пили чай. Коли вона вийшла в коридор, то побачила, що її син знаходився в кімнаті, яку винаймає потерпілий. Повернувшись на кухню, вона повідомила про це ОСОБА_10 , після чого останній пішов до її сина. Вона побачила, як ті схопилися і потерпілий вдарив в обличчя обвинуваченого. Після чого син побіг на кухню, де взяв ніж і повернувся до ОСОБА_14 . Вона не бачила, як ОСОБА_15 наносив удари ножем потерпілому, але побачила кров і викликала «швидку». Тим часом обвинувачений покинув квартиру. Того дня ОСОБА_8 був у стані алкогольного сп`яніння;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.07.2021 із застосуванням відеозапису, згідно якого обвинувачений ОСОБА_8 пояснив та показав на місці, як 22.07.2021, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , у нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого він взяв кухонний ніж і в коридорі наніс декілька ударів потерпілому в область грудей та спини, перемістившись на кухню, він наніс ще декілька ударів у спину потерпілому, а всього наніс десь вісім ударів, того дня був не дуже тверезий;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.09.2021 із застосуванням відеозапису, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 пояснив та показав на місці, як 22.07.2021 між ним та ОСОБА_8 виник конфлікт, який переріс у бійку, з приводу того, що обвинувачений нишпорив у його кімнаті. Після чого ОСОБА_8 побіг на кухню, де взяв ніж, та повернувшись до нього, почав наносити йому удари ножем. Він намагався рукою заблокувати удари, внаслідок чого у нього було порізане передпліччя. Далі він став тікати на кухню, де послизнувся і впав на підлогу, а ОСОБА_8 зверху наносив йому удари ножем. Потерпілому вдалося підвестися і він пішов до кімнати, а ОСОБА_8 наносив йому удари ззаду.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував у судовому засіданні факту завдання ударів ножем потерпілому в життєво важливі органи, хоча і зазначив, що наміру вбивати його не мав.

Тобто, обвинувачений не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця - настання смерті ОСОБА_10 , з причин, що не залежали від його волі, внаслідок того, що потерпілий утік і йому своєчасно була надана необхідна медична допомога.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що нанесення ударів потерпілому ножем у життєво важливі органи, свідчить лише про наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на вбивство, тобто обвинувачений розумів суспільну небезпеку свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_10 та бажав їх настання.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 не можна визнати обґрунтованими, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника у цій частині.

Доводи апелянта про перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання під час завдання ударів ножем ОСОБА_10 , та необґрунтованої відмови слідчого у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення судової психолого-психіатричної експертизи, є безпідставними і матеріали кримінального провадження об`єктивних даних, які б свідчили про зворотне, не містять.

Так, кваліфікувати дії винного за ст.116 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, можна лише у тому випадку, якщо стан сильного душевного хвилювання був викликаний протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого. Разом з тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, первісне заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченому з боку ОСОБА_10 було реакцією останнього на неправомірну поведінку ОСОБА_8 , який усупереч волі потерпілого, фактично протиправно проник до його кімнати і нишпорив у його особистих речах.

Крім того, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 358 від 19.08.2021, у ОСОБА_8 на час проведення експертного дослідження, а також на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, клінічних ознак психічного захворювання не знайдено, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом на час проведення експертного дослідження він здатний правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та давати про них правильні показання.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту на безпідставне врахування місцевим судом, як обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

Так, факт перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що 22.07.2021 її син ОСОБА_8 був «випивши». Цю ж обставину підтвердив у своїх показаннях і ОСОБА_10 , який зазначив, що 22.07.2021 обвинувачений перебував на кухні і вживав спиртне. Не заперечував стану алкогольного сп`яніння і сам обвинувачений, який під час проведення слідчого експерименту зазначив, що 22.07.2021 він «був не зовсім тверезим».

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4