У Х В А Л А
Справа № 183/2631/22

№ 1-і/183/43/22

09 червня 2022 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що у провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебував обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України якій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачення по якій підтримує прокурор Чугуївської окружної прокурати Харківської області ОСОБА_3 . Ухвалою суду обвинуваченій продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 квітня 2022 року. Відповідно до ч. 6 ст. 615 КПК України, зміни до якої внесено Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 встановлено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці. На підставі цієї норми запобіжний захід продовжено до 13 червня 2022 року. На даний час, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, не перестали існувати ризики, передбачені пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Обґрунтованість обвинувачення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. З метою запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,3,5, ч.1 ст. 177 КПК України, просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якому вона перебуває, не вийшов на відеозв`язок, від прокурора надійшло повідомлення про те, що в установі відсутній інтернет зв`язок і проведення відеоконференції не можливе.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, просила відмовити у клопотанні прокурора. Зазначила, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, має двох дітей, одна з яких є неповнолітньою, а також матір, яка є інвалідом другої групи. Свідки у кримінальному провадженні допитані. Перебування в СІЗО м.Харкова є небезпечним для обвинуваченої, оскільки місто обстрілюють ракетами

Суд, вислухавши думку учасників процесу, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (справа №636/3415/20).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду 18.03.2022 № 11/0/9-22, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, на підставі ч.7 ст. 147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ, Балаклійського районного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 14 лютого 2022 року ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 квітня 2022 року включно.

Відповідно до ч.6 ст. 615 КПК України під час воєнного стану та у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Таким чином строк тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом до 14 червня 2022 року включно.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до листа Верховного Суду від 03.03.2022 р. «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» за №1/0/2-22, зазначено, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Вирішуючи питання про необхідність продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, суд враховує наступне.

Суд вважає, що вказаний у клопотанні прокурора ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним, продовжує існувати. Про його наявність та продовження існування свідчить те, що відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Отже, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує їй у разі визнання винуватою, існує реальний ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду, враховуючи що матеріали кримінального провадження перебувають на стадії судового розгляду.

Беручи до уваги, що обвинувачена до застосування запобіжного заходу фактично проживала у Чугуївському районі Харківської області, який за даними Міністерства = віднесено до район проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Офіційно підозрювана зареєстрована у м.Чорноморськ Одеської області. У зв`язку з веденням воєнного стану на території України та активними бойовими діями на території Харківської області, ризик переховування обвинуваченої та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на те, що з урахуванням стадії кримінального провадження, обвинуваченому відомі повні анкетні дані та місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків не зменшився та продовжує існувати.

При цьому суд не погоджується з доводами захисника про те, що свідки вже допитані, оскільки кримінальне провадження знаходиться у Балаклійському районному суді Харківської області, який тимчасово не здійснює правосуддя у зв`язку з запровадженням воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області. Відтак, існує висока вірогідність можливої необхідності нового допиту свідків та розгляду справи спочатку іншим судом.

Разом з тим, суд вважає недоведеним наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Можливість вчинення обвинуваченою нового злочину жодним чином не обґрунтована та є лише припущенням прокурора, яке не ґрунтується на жодних фактичних обставинах. Проте, недоведеність зазначеного ризику не нівелює встановлені судом ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд звертає також увагу на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка офіційно не працевлаштована, легального джерела доходу не має. Повідомлені захисником відомості про наявність неповнолітніх дітей та матері, яка є інвалідом другої групи у судовому засіданні не підтверджено. Більш того, ці діти та матір обвинуваченої з нею разом не проживали. Відтак, суд вважає, що обвинувачена міцних соціальних зв`язків та утриманців не має.

Стосовно посилань захисника на небезпеку для життя перебування обвинуваченої у СІЗО м.Харків через ракетні обстріли, суд зауважує що така небезпека у зв`язку з військовою агресією російської федерації існує на всій території України. Крім того, вирішення питання про те, у якій установі тримати особу, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не віднесено до компетенції суду.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 від вартою, суд вважає, що встановлені щодо обвинуваченої ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання її під вартою.

З урахуванням наведеного, з огляду на конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 виконання нею своїх процесуальних обов`язків, клопотання прокурора підлягає задоволенню, запобіжний захід обвинуваченій у виді тримання під вартою слід продовжити.

У відповідності до абз.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 вчинено із застосуванням насилля, суд вважає недоцільним визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 183, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 серпня 2022 року включно.

Строк дії ухвали до 10 серпня 2022 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 09.06.2022 року о 16:30 год.

Суддя ОСОБА_1