Справа № 522/6589/16-к
Провадження по справі 1-кп/522/1655/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001474 від 20.02.2016, стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-03.12.2020 року Приморським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2016 року, ОСОБА_3 вступив в злочинну змову з особами №1,2,3 та невстановленою особою (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження), направлену на таємне викрадення чужого майна, визначивши предметом свого злочинного посягання майно ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний намір, 19.02.2016 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_3 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, згідно відведеної їм злочинної ролі, домовились з ОСОБА_6 про добову оренду квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Для цього, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, передала копію свого паспорта громадянина України, а ОСОБА_3 вніс плату у розмірі 1000 гривень за одну добу проживання, після чого вони отримали від ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей вказаної квартири, тим самим забезпечили змогу собі та іншим співучасникам злочину безперешкодно проникнути до вищевказаної квартири, та в подальшому викрасти майно, яке знаходиться у квартирі та яке ОСОБА_3 та особи (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження), визначили об`єктом свого злочину.
Після чого, о 15.00 годині, 19.02.2016 року, ОСОБА_3 та особи (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження), поселились у квартирі АДРЕСА_3 . Продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, 20.02.2016 року, о 05.00 годині, особи, (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження) направились на вулицю та стали чекати у автомобілі ВАЗ 2101, д/н з НОМЕР_1 , біля парадної будинку АДРЕСА_4 , особа (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), згідно відведеної йому злочинної ролі, повинен був забезпечити можливість безперешкодно покинути місце вчинення злочину іншими співучасниками разом з викраденим майном на вищевказаному автомобілі, а інша особа (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), згідно відведеної ролі, спостерігав за оточуючими та у разі необхідності повинен був прийняти заходи щодо забезпечення співучасникам можливість безперешкодно вчинити заздалегідь сплановану спільну крадіжку майна, та зникнути з викраденим з місця вчинення злочину.
У цей час, ОСОБА_3 та невстановлена особа (матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження), знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , з метою доведення свого спільного злочинного наміру до кінця, діючи умисно, будучи впевненими, що за їх діями ніхто не спостерігає, стали виносити з вищевказаної квартири майно та складати його до автомобіля, в якому їх чекали особи №1 та №2. Тим самим вони викрали, належне ОСОБА_7 майно, а саме: праску «Тефаль», фен для волосся «А-Плюс», праску «Дельфа», фен для волосся «А-Плюс», плазмовий телевізор «Самсунг» с/н АК0234У831Ь736Р, телевізор «Самсунг» с/н АК.С) 234У8317300Р, два комлекти постільної білизни, загальною вартістю 41 000 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Після того, як викрадене майно вони завантажили до автомобіля ВАЗ 2101, д/н з НОМЕР_1 , яким керувала особа №3 (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), обвинувачені намагалися залишити місце вчинення злочину, але були затримані працівниками поліції.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті. В частині позовної заяви, наданої потерпілою ОСОБА_5 щодо стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди просив суд відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він не має жодного відношення до пошкодження меблі, яка знаходилась в квартирі потерпілої.

У вчиненому злочині розкаюється, просить суд суворо його не карати та дати шанс на виправлення, враховуючи що він хворіє на гепатит, ВІЛ-інфекцію, має на утриманні малолітню дитину.
Потерпіла ОСОБА_5 до суду не з`явилась, надала до суду письмову заяву, згідно якої просила суд розглядати обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, у судовому засіданні без її участі. Позовну заяву, щодо стягнення, у тому числі з обвинуваченого ОСОБА_3 50 000 гривень матеріальної шкоди та 90 000 грн. моральної шкоди, завданої їй кримінальним правопорушенням,- підтримала в повному обсязі.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому злочині, факт утримання малолітньої дитини 2017 року народження, наявність у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання,- не встановлено.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, проте, з урахуванням того, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому злочині, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства і його необхідно звільнити від призначеного покарання з випробуванням, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і для попередження вчинення ОСОБА_3 нових злочинів.
Крім того, суд приймає до уваги ст. 49 КК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
На підставі викладеного і вироку Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2020 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке ОСОБА_3 вчинив 19.05.2018 року та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі вбачається, що перебіг давності за кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України у якому обвинувачується ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні,- перервався, у зв`язку з чим ОСОБА_3 не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання на підставі ст. 49, 74 КК України.
Цивільний позов по справі, заявлений потерпілою ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, - не підлягає задоволенню.
Так, в обґрунтування своїх доводів, потерпіла зазначає, що в тому числі обвинуваченим ОСОБА_3 під час перебування в приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , пошкоджено шкіряні меблі, які не підлягають ані ремонту, ані відновленню. Середня вартість такого типу шкіряних меблів становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Натомість будь яких доказів, які б підтверджували вказаний факт, тобто пошкодження меблів, а також причетність ОСОБА_3 до зазначених протиправних дій, потерпілою ОСОБА_5 до суду не надано. Не містяться зазначені дані також в протоколі місця огляду від 19.02.2016 року.
Заперечення ОСОБА_3 щодо його провини у пошкодженні шкіряної меблі потерпілої ОСОБА_5 в ході судового розгляду обвинувального акту, потерпілою чи її представником не спростовані.
Доказами в кримінальному провадженні, відповідно до ст.84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Збирання доказів, як передбачено ч.1 ст.93 КПК України, здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Зокрема ч.3 ст. 93 КПК України надано право потерпілому здійснювати збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок.
Натомість потерпілою ОСОБА_5 не надано до суду доказів, передбачених ст. 84 КПК України, на підтвердження факту пошкодження меблів.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 , суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Так, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого, їй була заподіяна моральна шкода, що виразилася в її моральних стражданнях, істотних змінах звичайного режиму її життя, у зв`язку з чим суд вважає, що на користь потерпілої ОСОБА_5 із ОСОБА_3 необхідно стягнути 500 (п`ятсот) гривень моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у відповідності зі ст.1167 ЦК України.
Судові витрати у кримінальному провадженні,- відсутні.
Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374,375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , обраний Приморським районним судом м. Одеси від 18.04.2016 у виді особистого зобов`язання,- до вступу вироку в силу залишити без змін, після набрання чинності,- скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2017 стосовно Особи (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження).
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
03.06.2022