КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/8512/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1913/2022
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0004868 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:
- 09.04.2012 Центральним районним судом м. Сімферополя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

- 30.11.2012 Центральним районним судом м. Сімферополя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

- 30.10.2019 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 05 липня 2018 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, знаходячись біля будинку №81 по пр. Маяковського в м. Києві, побачив на шиї ОСОБА_9 срібний ланцюжок з підвіскою «Ладанка» та навушники від мобільного телефону, після чого у нього виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, з метою відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та шляхом ривку зірвав з шиї належні їй срібний ланцюжок, вартістю 43 грн 23 коп зі срібною підвіскою «Ладанка» та навушники до мобільного телефону, вартістю 825 грн. Після чого ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 868 грн 23 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 рік 1 місяць; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_8 шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований злочин до ухвалення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, але суд першої інстанції призначив йому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, хоча повинен був застосувати ч. 4 ст. 70 КК України і призначити покарання за сукупністю злочинів, отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильних висновків, не перевіряються колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Що стосується призначення ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України (ч. 4 ст. 70 КК України).

Відповідно до вимог ст. 71 КК України, якими визначається призначення покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_8 заходу примусу за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь його тяжкості, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, щире каяття як обставину, що його пом`якшує, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра.

На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції вірно обрав обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Разом із цим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, попереднім вироком від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а інкриміноване йому в цьому провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, вчинив 05 червня 2018 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.

Отже суд першої інстанції повинен був призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, але помилково застосував положення ч. 1 ст. 71 цього Кодексу, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що з огляду на апеляційне прохання прокурора, в якому не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, є підставою згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 п. 4 ч. 1 ст. 409 п.1 ч. 1 ст. 413 КПК України для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Таким чином апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_8 з 24 грудня 2021 року, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком з 31 травня 2019 року по 23 грудня 2021 року включно.

Виключити з вироку рішення про призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4