Номер провадження: 11-сс/813/670/22
Справа № 522/3809/22 1-кс/522/2698/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючої в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2022 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2022 року було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на предмети вилучені 28.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , які перелічені в резолютивній частині ухвали, а саме: 10100 доларів США (101 купюри номіналом 100 доларів США); ноутбук Lenovo ideapad 100-151IPD model 80QQ s/n PFOM032AMTH з зарядним пристроєм; санаторно-курортна книжка № 001085 на 32 арк.; записна книжка бардового кольору; записна книжка червоного кольору (з написом Адміністрація Президента України на лицьовій стороні); флеш-носій чорного кольору чорного кольору goodram 32GB G9D8UME3; мобільний телефон Nokia model TA-1270 FCC ID:2AJOTTA-1270 чорно-сірого кольору.
Своє рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя мотивував метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, недопущення незаконній втраті, зміні чи відчуженню.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , діюча в інтересах ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:
- оскаржувана ухвала фактично в собі містить лише посилання на норми закону, якими регламентується законність накладення арешту на майно, без інших обґрунтувань а мотивів;
- ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні;
- клопотання слідчого не містить в собі посилань на те, що вилучені речі були об`єктом злочину, використовувались як знаряддя або були предметом злочину;
- слідчий суддя, накладаючи арешт на майно не прийняв до уваги посилання сторони захисту щодо законності джерела походження коштів та відсутності будь-якої інформації в телефоні та комп`ютері ОСОБА_7 та які мають значення для розслідування даного провадження;
- за допомогою вилучених речей, зокрема техніки, ОСОБА_7 позбавлений можливості здійснювати безпосередню діяльність, пов`язану із навчальним процесом, через що останній може втратити роботу.
На підставі викладеного, просить ухвалу слідчого судді від 04.05.2022 року скасувати та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні його клопотання про арешт майна.
Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна та його представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Дослідивши оскаржувану ухвалу, апеляційний суд дійшов висновку що зазначеним вимогам закону ухвала слідчого судді не відповідає.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали, задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя лише процитував норми кримінального процесуального закону, які регламентують питання арешту майна, не навів жодних встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, тобто допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до приписів п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Скасовуючи оскаржувану ухвалу слідчого судді, апеляційний суд у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст.407 КПК України має постановити нову ухвалу за результатами розгляду клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Положеннями ст.2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 3 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, прокурор у клопотанні зазначив, що слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно повідомлення ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області від 02.03.2022 року, в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України забороненими міжнародним законодавством способами та засобами, отримано дані про діяльність в Україні та зокрема в Одеському регіоні окремих груп осіб, які вчиняють умисні дії на користь ворога, чим умисно вчиняють дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призводять до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Крім того, за версією слідства, відповідно до повідомлення ГВ КР УСБУ в Одеській області № 65/16/298 від 28.04.2022 року, до вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 та зберігати знаряддя своєї протиправної діяльності за місцем свого фактичного мешкання (місцем реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді на доручення ГВ КР УСБУ в Одеській області та матеріалам кримінального провадження електронні носії інформації (комп`ютерна техніка, планшети, мобільні телефони, флеш-накопичувачі, жорсткі магнітні носії інформації), електронно-обчислювальна техніка з інформацією відносно незаконної діяльності, термінали мобільного зв`язку, готівкові грошові кошти та кошти у іноземній валюті (валютні цінності), фото та відео матеріали, текстові публікації, які місять заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж або державного кордону України та повалення чинної влади у неконституційний спосіб знаходяться за вищевказаним місцем проживання ОСОБА_7 .

В ході перевірки вказаної інформації, 28.04.2022 року, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним з необхідністю врятування майна, яке може бути визнане речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області підполковником юстиції ОСОБА_10 було проведено обшук по місцю мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, перелічене у клопотанні.

В клопотанні, мотивуючи підстави для арешту за зазначене майно, прокурор зазначив, що вищевказані речі та документи містять інформацію, яка потребує дослідження в ході проведення досудового розслідування, у тому числі експертного, можливо використовувались причетними особами в ході вчинення кримінального правопорушення, тому у органу досудового розслідування виникла необхідність у збереженні речових доказів у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно вбачається, що з метою арешту майна є збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

Натомість, у клопотанні не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи прокурора про те, що зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В клопотанні слідчого про арешт майна, згідно приписів п.1 ч.2 ст.171 КПК України, повинні бути зазначені підстави та мету відповідно до положень ст.170 КПК України, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання.

Як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, прокурор належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.

До клопотання лише надано витяг з ЄДРСР, повідомлення та рапорти працівників правоохоронних органів та протокол обшуку, у ході якого було вилучено зазначене у клопотанні майно. Будь яких інших документів та матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, матеріали кримінального провадження не містять.

В матеріалах клопотання відсутня постанова слідчого або прокурора про визнання вилученого 28.04.2024 року в ході обшуку майна - речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що ОСОБА_7 має статус підозрюваного у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року, а клопотання прокурора не містить обґрунтування причетності ОСОБА_7 до обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 надав докази правомірності отримання ним вилучених грошових коштів.

Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтвердив, що на даний час вилучені речі було оглянуто і досліджено та вони не мають доказового значення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що вилучене майно не є речовим доказом у розумінні ст.98 КПК України, з урахуванням чого наявне у клопотанні прокурора посилання про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_7 з метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні є безпідставним.
Підсумовуючи викладене, враховуючи те, що зазначене у клопотанні майно яке належить ОСОБА_7 , який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, не є речовим доказом у розумінні ст.98 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України.
Приписами п.2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно із п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частина 1 ст. 412 КПК України визначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, враховуючи те, що слідчий суддя при задоволенні клопотання слідчого та накладенні арешту на майно допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючої в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2022 року про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України скасувати та постановити нову ухвалу.
У задоволені клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000022 від 02.03.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4