Справа № 333/4455/21
Провадження № 1-кп/333/211/22
ВИРОК

Іменем України
14 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000513 від 17.06.2021 року відносно:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник адвокат ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
02.06.2021 року, приблизно о 09 год. 30 хв., ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, викрав дриль «Интерскол ДУ-750 ЭР», вартістю 800 грн. 00 коп., без врахування ПДВ, шліфувальну машинку «MEISTER CRAFT MWS 860», серійний номер 5905920, вартістю 700 грн. 00 коп., без врахування ПДВ, та електричний лобзик «Фіолент» ПМЗ-600Э, вартістю 500 грн. 00 коп., без врахування ПДВ, які належать потерпілому ОСОБА_5 .
Після чого, ОСОБА_3 разом із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 2 000 грн. 00 коп., без врахування ПДВ.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, і суду пояснив, що 02.06.2021 року, у ранковий час, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає разом із вітчимом, викрав у останнього дриль, шліфувальну машинку та електричний лобзик, які потім заклав у ломбард. Гроші, отримані за інструмент, він витратив на власні потреби. Щиро розкаявся у вчиненому, запевнив про неприпустимість аналогічних дій у майбутньому.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що за адресою: АДРЕСА_1 , він мешкає разом із обвинуваченим, який є сином його покійної дружини. Після смерті дружини відносини між ним та ОСОБА_3 дуже погіршилися, він підозрює, що останній є наркозалежним та постійно потребує грошей. На початку червня 2021 року обвинувачений викрав з квартири, де вони мешкають, належний потерпілому інструмент, а саме: дриль, шліфувальну машинку та електричний лобзик. Викрадене майно повернуто йому не було. Заявлений ним в судовому засіданні цивільний позов підтримує в повному обсязі.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення та визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вік, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинуваченим ОСОБА_3 вчинене кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному, про що свідчить поведінка обвинуваченого в суді.
Згідно зі ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим і достатнім обрати йому покарання у виді обмеження волі, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.
При цьому, відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК України, оскільки застосування звільнення від покарання з випробуванням потребує врахування і оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд з урахуванням вимог ст. 75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, що є необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.
Судом також розглянуто цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 000 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 2 000 грн., суд вважає таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки він обґрунтований, визнаний обвинуваченим та підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням і визначити йому іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно зі ст. 76 КК України.
Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1