Справа № 138/1904/22
Провадження №:1-в/138/83/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2022 року м.Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування арешту

ВСТАНОВИВ:
23.082022 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло вказана заява, мотивована наступним.

Заявник ОСОБА_3 , разом з дружиною ОСОБА_4 та доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.04.1999, виданого органом приватизації Могилів-Подільської міської ради.

В дану квартиру сім`я ОСОБА_7 заселилась на підставі ордера №4583, виданого виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради 30.10.1998.

22.07.2022 державним реєстратором ОСОБА_8 , було надано ОСОБА_3 інформаційну довідку із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» за реєстраційним номером обтяження 4220163 від 14.12.2006 (архівний запис №19 від 29.08.1997) реєстратором - Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою зроблено запис про накладення арешту до Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна. Підставою виникнення обтяження є постанова про накладення арешту, видана 28.08.1997 заступником Вінницького прокурора з питань нагляду за додержанням КВЗ. В графі «відомості про суб`єктів обтяження» вказано ОСОБА_9 .

Згідно вироку Могилів-Подільського районного суду від 24.04.1998 ОСОБА_9 було засуджено до 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Вінницького обласного суду вирок було змінено лише в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.

Після набрання вироком законної сили, квартира перейшла на баланс міської ради і стала комунальною власністю, що підтверджується актом передачі відомчого житлового фонду УВП-114 з питань виконання покарань у Вінницькій області, а пізніше була надана ОСОБА_3 та членам його сім`ї спочатку у користування, а потім у власність.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не прибув, надавши заяву про розгляд справи без його участі, де просив про задоволення даної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора з приводу заяви ОСОБА_3 , суд вважає, що дана заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.126 КПК України (в ред. 1960 року), який був чинний на момент прийняття рішення про накладення вказаного арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства», у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена заступником Вінницького прокурора з питань нагляду за додержання КВЗ від 28.08.1997, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте, положеннями КПК України (в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України 2012 року, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

В даній справі арешт на спірне нерухоме майно було накладено прокурором під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, оскільки постанова слідчим була винесена 28.08.1997, а новий КПК набрав чинності 13.04.2012.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, заявнику слід роз`яснити, що він не позбавлений права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільно-правовому порядку.

Керуючись, ст.ст.273, 409, 411 (в редакції 1960 року) КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування арешту на майно (в порядку КПК 1960 року).

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1