Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8731/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 317,
ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 361, ч.1 ст. 304 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря: ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2021 року, яким затверджено угоду від 24 листопада 2021 року про визнання винуватості між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудимого, засуджено

- за ч.2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України на п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
-за ч.3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
-за ч.1 ст. 317 КК України на чотири роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст. 190 КК України на три роки позбавлення волі;
-за ч.3 ст. 190 КК України на чотири роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст. 361 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі;
-за ч.1 ст. 304 КК України на три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1,2,4,6 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати по даному кримінальному провадженню на залучення експертів, в сумі 18590 (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 00 коп., на користь держави.

встановила:

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним у придбанні права на майно шляхом обману, із використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В несанкціонованому втручанні в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, що призвело до підробки інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

У втягненні неповнолітніх у злочинну діяльність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України.

У придбанні права на майно шляхом обману, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, із використанням електронно-обчислюваної техніки, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України.

У незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів у великих розмірах з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В організації та утриманні місць для незаконного виготовлення психотропних речовин, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.

У незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин в особливо великих розмірах з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

24 листопада 2021 року між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 , з участю його захисника, дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 317, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 361, ч.1 ст. 304 КК України та визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 , яке і було призначено судом за оскаржуваним вироком.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор прокуратури вищого рівня подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового розгляду для проведення судового провадження у загальному порядку.

Вважає, що вирок суду першої інстанції на підстави угоди про визнання винуватості є незаконним і необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом затверджено угоду про визнання винуватості у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Зазначає, що внаслідок затвердження незаконної угоди допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та відповідно призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що згідно з вимогами ст. 216 КПК України, вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням статусу ОСОБА_6 не віднесений до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КК України, який інкримінується ОСОБА_6 , не вчинений за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою, а отже жодних даних щодо викриття злочинних дій інших учасників групи чи інших злочинів, вчинених групою або організацією, ОСОБА_6 надати не міг.

З огляду на викладене, у кримінальному провадженні вказаної категорії злочину, вчиненого ОСОБА_6 , угода про визнання винуватості не могла і не може бути укладена.

Крім того, суд затвердив угоду про визнання винуватості між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 від 24.11.2021, хоча Житомирською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері направлено до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 із додатками, серед яких є угода про визнання винуватості від 27.03.2020 за якою суд жодного рішення не прийняв.

Також, зазначає, що на його думку узгоджена сторонами міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі угоди про визнання винуватості не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок необґрунтованого застосування положень ст. 69, 75 КК України.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суду вказано прізвище обвинуваченої неповнолітньої ОСОБА_11 , судовий розгляд стосовно якої триває.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 24.11.2021 року залишити без змін.
Вважає, що при ухваленні вироку, суд дотримався всіх вимог чинного законодавства в повному об`ємі, а тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:
1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;
2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;
3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та, якщо переконається, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 на підставі угоди про визнання винуватості не дотримався.

Так, підставою затвердженням угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 було те, що останній свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, співпрацював зі слідством.

Разом з тим, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується, поряд з іншими кримінальними правопорушеннями, у незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин в особливо великих розмірах з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що класифікується як особливо тяжкий злочин.

Укладення угоди про визнання винуватості у разі вчинення особливо тяжкого злочину, допускається виключно у випадках, передбачених п. п. 2, 3 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Затверджуючи угоду про визнання винуватості, суд не врахував, що злочин, передбачений ч.3 ст. 307 КК України у якому обвинувачується ОСОБА_6 не відноситься до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Також, злочин передбачений ч. 3 ст. 307 КК України, який інкримінується ОСОБА_6 , не кваліфікувався як вчинений ним за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою, а отже підстав вважати що ОСОБА_6 не будучи організатором такої групи або організації викрив злочинні дії інших учасників групи чи інших злочинів, вчинених групою або організацією у суду не було.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 494 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Враховуючи, що ухвалюючи вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості суд першої інстанції затвердив угоду у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який під випадки передбачені п.2,3 ч.4 ст. 469 КПК України не підпадає цей вирок суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, в тому числі призначення несправедливого покарання внаслідок його м`якості, неправильного застосування положень ст. 69, 75 КК України, невідповідності змісту вироку суду вимогам кримінального процесуального закону, не прийняття рішення за угодою про визнання винуватості від 27.03.2020 року, то вони задоволенню не підлягають, оскільки згідно до вимог ч.4 ст. 494 КПК України не дають прокурору правових підстав для апеляційного оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарга прокурора про призначення нового розгляду справи зі стадії підготовчого судового засідання в загальному порядку не можуть бути задоволенні оскільки в апеляційній скарзі прокурор вимоги про прийняття апеляційним судом свого рішення про відмову у затвердженні угоди не ставив, а тому апеляційний суд призначає новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в якому суду необхідно врахувати наведене, перевірити угоду на відповідність вимогам закону та прийняти за нею законне та обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404 ,405, 407 КПК України, колегія суддів,-
постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2021 року яким затверджено угоду від 24 листопада 2021 року про визнання винуватості між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: