Справа № 639/3837/20
Провадження №1-КП/639/91/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому 09 лютого 2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000242 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куляб Хатлонської області Республіки Таджикистан, таджика, громадянина Республіки Таджикистан, не одруженого, без освіти, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 на інший не пов`язаний з позбавленням волі з посиланням на той факт, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України сплинули, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може дотримуватися виконання процесуальних обов`язків, а також ОСОБА_6 зобов`язується вступити до лав Збройних сил України або територіальної оборони.

З аналогічним клопотанням до суду звернувся командир військової частини НОМЕР_1 про подальше проходження ОСОБА_6 на військовій службі в якості інструктора для громадян, які вступають до сил територіальної оборони.

Захисником ОСОБА_5 та обвинуваченим вказані клопотання підтримано. Обвинувачений запевнив, що після звільнення одразу буде прийнятий до військової служби.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_6 має місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, наполягає на необхідності його вступу до лав Збройних сил України.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжні західи у вигляді тримання під вартою, обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не є виправданим, а клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого є мотивованим. Оскільки прокурором доведена відсутність відповідних ризиків, що унеможливлюють тримання ОСОБА_6 під вартою, його звільнення та направлення останнього до Збройних сил України.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, суд вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід на особисте зобов`язання, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.176, 177, 183, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на особисте зобов`язання, звільнивши ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки прибувати до суду за першою вимогою, повідомляючи суд про зміну місця проживання, місця роботи.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено та оголошено 16.03.2022 року о 10 год.00 хв.

Суддя ОСОБА_1