Справа № 464/7612/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/209/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова 25 лютого 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою із визначенням розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова 25 лютого 2022 року задоволено клопотання та застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії ухвали у частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою шістдесят днів (до 26 квітня 2022 року включно).
Визначено заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень
У разі внесення застави зобов`язати строком на два місяці ОСОБА_6 прибувати до суду за кожною вимогою, не відлучатися з м. Львова без дозволу суду за кожною вимогою, не відлучатися з м.Львова без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування).
Не погоджуючись з даною ухвалою захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова 25 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що внаслідок проведення судового засідання в режимі відео конференції, захисник був позбавлений можливості надавати обвинуваченому ОСОБА_6 правову допомогу в його присутності в залі судового засідання із всякого процесуальних та правових питань. Вказує, що суд не запитував в учасників думку про можливість проведення засідання в режимі відеоконференції та не оголошував ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Зазначає, що у клопотанні прокурора не було наведено будь-яких аргументованих доводів з приводу наявності хоча б одного із перелічених ризиків, та не додано відповідних доказів. На думку захисника, за відсутності доведених ризиків висновки суду про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними.
Вказує, що дійсно, 18.10.2021 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було проголошено вирок за ч.3 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_6 , проте станом на даний момент вказаний вирок не набрав законної сили, оскільки був оскаржений до Львівського апеляційного суду (провадження №11-кп/811/1116/21, головуючий суддя ОСОБА_4 ) та наданий час розгляд справи не проведений. Таким чином, захисник вважає, що станом наданий момент ОСОБА_6 вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та таким, який не має непогашеної судимості.
Наголошує, що з огляду на те, що в даному випадку ОСОБА_6 вважається несудимим, обставини, на які послався обвинувач як на підставу для обрання запобіжного заходу (п.5 ч.2 ст. 183 КПК України) відсутні.
Вважає, що заявляючи про застосування застави в максимальному розмірі, тобто в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн., державним обвинувачем не обґрунтовано підстав для застосування застави у такому розмірі, а будь яких доказів майнового стану не надано.
На переконання захисника, встановлення судом верхньої межі розміру застави є завідомо необґрунтованим та непропорційним. Звертає увагу, що як вбачається із обвинувального акту, потерпілому ОСОБА_9 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 56 135 грн., з яких 16 500 грн. відшкодована. Тобто, невідшкодована частина становить 39 635 грн. Також із обвинувального акту вбачається, що потерпілому ОСОБА_10 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 4 135 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної потерпілим становить 43 770 грн.
Наголошує, що у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє будь яке рухоме чи нерухоме майно, він є безробітною особою та жодного виду соціальної допомоги не отримує, що свідчить про відсутність доходу та низький майновий стан.
На думку захисника, з урахуванням відсутності в обвинуваченого ОСОБА_6 судимості, зважаючи на розмір шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, враховуючи його низький рівень майнового стану, достатній розмір застави становить не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 49 620 грн.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000187 від 27 жовтня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2022 року, задоволено клопотання та застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали у частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою шістдесят днів (до 26 квітня 2022 року включно). Визначено заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, що інший менш суворий запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 тримання під вартою ОСОБА_6 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Вирішуючи клопотання про застосування тримання обвинуваченого під вартою, судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні котрого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , а саме у вчиненні тяжкого закінченого злочину проти власності викрадення чужого майна, яке розпочалося як таємне, однак переросло у відкрите викрадення (грабіж), поєднане з проникненням у житло та застосуванням насильства, за вчинення якого, у випадку визнання судом винуватості особи, передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до восьми років, особу обвинуваченого, який неодружений, має матір пенсійного віку, однак до затримання працевлаштованим не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що матір перебувала на утриманні обвинуваченого, а також взято до уваги його вік, стан здоров`я, те, що останній згідно зі ст. 89 КК України судимості не має, взято до уваги зібрані матеріали кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що обраний суддею розмір застави у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн., є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого.
Вказаний розмір застави, на переконання колегії суддів, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків через побоювання втратити цю заставу.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченому дотримався вимог кримінального процесуального закону та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова 25 лютого 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді