Справа № 204/1883/22
Провадження № 1-в/204/401/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернції клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 82 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
30 березня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 82 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити, суду зазначив, що він 17 січня 2022 року був засуджений Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вирком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року, та остаточно призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Строк покарання відраховувати з 01 грудня 2018 року. На теперішній час він відбув понад ѕ частин покарання, має одне заохочення правами начальника установи СВК № 45 за сумлінну працю та зразкову поведінку.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки засуджений ОСОБА_3 на теперішній час не відбуває покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Перебування засудженого в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» зумовлено розглядом кримінального провадження відносно ОСОБА_3 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, та в подальшому Дніпровським апеляційним судом. Засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо. На теперішній час установа вважає застосування ст. 82 КК України до засудженого неможливим.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, хоча і відбув необхідний строк покарання для можливості застосування ст. 82 КК України. Засуджений не є працевлаштованою особою, не виявляє ініціативи щодо влаштування на роботу в установі де перебуває, окрім цього ОСОБА_3 не відбуває призначене йому покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», а лише тимчасово залишений.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, 70 КК України та було призначено покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2016 року по 06 серпня 2016 року та з 22 вересня 2016 року по 21 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року набрав законної сили 21 січня 2017 року.
12 червня 2019 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, 71 КК України та призначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_3 під вартою з 01 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2019 року набрав законної сили 04 грудня 2019 року.
25 лютого 2020 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, 70 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року набрав законної сили 31 березня 2020 року.
17 січня 2022 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 було визнано винувати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, 70 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року набрав законної сили 14 квітня 2022 року.
Відповідно до витягу з протоколу засідання міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань Південно-Східного міжрегіональго управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 28 квітня 2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_3 було визначено місце відбування покарання Державна установа «Софіївська виправна колонія № 45».
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_3 було етаповано з Державної установи «Софіївська виправна колонія № 45» до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» для подальшого етапування до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області до закінчення розгляду кримінального провадження.
За змістом ст. 82 КК України, умовами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині четвертій цієї статті; наявність факту того, що засуджений став на шлях виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 82 КК України, суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 2 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 під дію ст. 82 КК України підпадає по відбуттю 2/3 частини строку призначеного йому покарання, згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_3 , має одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, а також має три стягнення, а саме: догану за міжкамерний зв`язок, ДІЗО сім діб за порушення локалізації та ДІЗО п`ять діб за порушення встановленого порядку утримання.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжкого злочину.
Як вбачається із характеристики, засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01 грудня 2018 року.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до статті 16 ув`язнені за їх згодою та з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває справа, можуть залучатися до праці в межах території СІЗО у майстернях та камерах. При цьому забезпечуються вимоги ізоляції та роздільного тримання ув`язнених, правила техніки безпеки при виконанні робіт, норми санітарії та гігієни. З цією метою у майстернях вивішуються протипожежні правила, правила техніки безпеки та витяги з Закону України "Про охорону праці", а до робіт допускаються лише особи, які пройшли медичне обстеження.
Підпунктом 1.2 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що ув`язнені, які виявили бажання працювати, подають заяву начальнику СІЗО, який зобов`язаний у триденний строк розглянути її та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 «Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07 березня 2013 року засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засудженими здійснюється виконання робіт чи надання послуг.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_3 не працевлаштований в установі. Однак, при можливості бути працевлаштованим та отримувати заробітню платню за свою працю, останній такого бажання не виявив.
Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Між тим в судовому засіданні встановлено, що засуджений, а ні сумлінною поведінкою, а ні сумлінним ставленням до праці не довів своє виправлення.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах більш м`якого покарання. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
У судовому засіданні не надано інших доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг згідно ст. 82 КК України стосовно ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 82 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1