КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

12 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000017 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 вересня 2019 рокущодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черняхів, Кагарлицького району Київської області, громадянина України, раніше судимого 03.11.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Кагарлицьким районним судом Київської області,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком, суд частково приєднав невідбуте покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 03.11.2017 року та остаточно визначив ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Цим же вироком по справі вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 09.01.2018 року приблизно о 15 годині з невстановленою під час досудового розслідування метою перебував на території лісопосадки, розташованої на відстані приблизно 150 метрів від місця його проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в межах вищевказаного населеного пункту. Там між дерев, під опалим сухим листям, він виявив ручну гранату наступальну (далі РГН). Діючи умисно, усвідомлюючи те, що вказаний предмет є бойовим припасом, ОСОБА_5 , взяв її до рук та поклав до кишені свого верхнього одягу, тим самим вчинив придбання цього бойового припасу.
Утримуючи при собі, а саме у кишені свого верхнього одягу, вказану гранату РГН, ОСОБА_5 , діючи умисно, переніс її до будівлі непрацюючого млина, що знаходиться на АДРЕСА_1 та на даний час не використовується, тим самим здійснивши носіння бойового припасу. У вказаній будівлі, з невстановленою під час досудового слідства метою він залишив придбану ним гранату, заховавши її поміж побутового сміття, тим самим розпочавши незаконне зберігання боєприпасу.
12.01.2018 року о 16 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись невстановленим під час досудового розслідування мотивом, зайшов до будівлі вищевказаного залишеного млина та, розібравши ручну осколкову гранату РГН на її складові частини, а саме, від`єднавши корпус гранати та ударно-дистанційний запал УДЗ, помістив їх до різних кишень свого верхнього одягу та з невстановленим досудовим розслідуванням мотивом по АДРЕСА_1 пішов у напрямку вул. Валерія Чухрая вказаного населеного пункту, де на перехресті вищевказаних вулиць с. Черняхів Київської області був зупинений працівниками поліції Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції головного управління національної поліції в Київській області.
Своїми умисними протиправними діями, які виразилися в незаконному придбанні носінні, зберіганні бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу ОСОБА_5 порушив вимоги п.1, 2 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав та території України», затвердженого постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992, та п. п. 2, 9, 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему».
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження, у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги уточненої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що місцевим судом при розгляді справи допущені істотні порушення вимог процесуального закону, а саме в обґрунтування обвинувального вироку покладені докази, які є неналежними та недопустимими, а отже і вирок суду, що ґрунтується та таких доказах, є незаконним та необґрунтованим.

На думку апелянта, неналежними та недопустимими доказами, покладеними в основу оскаржуваного вироку, зокрема, є показання свідків, які є працівниками поліції, які брали участь у затриманні обвинуваченого, та, відповідно є зацікавленими особами у результатах розгляду даної справи.

Натомість, вказує, не були враховані показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про те, що стосовно ОСОБА_5 , працівники поліції застосовували фізичну силу та примушували його визнати незаконне зберігання гранати.

Крім того, сторона захисту зазначає, на те, що за фактом застосування фізичного насилля з боку працівників поліції щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , наразі здійснюється кримінальне провадження.

Також, як зазначає апелянт, у порушення вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у даному кримінальному провадженні не доказана подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вважає захисник, очевидним є те, що вина її підзахисного в інкримінованому йому злочині не доведена, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, які сфабриковані, або зібрані з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства України, а обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на очевидно недопустимих доказах, здобутих внаслідок фізичного тиску працівників правоохоронних органів, а відтак з порушенням вимог ст. 62 Конституції України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останньої та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у придбанні, носінні та зберіганні бойового припасу та вибухового пристрою, а саме ручної гранати наступальної з ударно-дистанційним запалом, без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та доводи апеляційної скарги його захисника про те, що пред`явлене її підзахисному обвинувачення є недоведеним, оскільки сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді не надала, а суд, у своєму обвинувальному вироку, не навів належних, допустимих та достовірних доказів, які б, кожен окремо або їх сукупність, свідчили про вину обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, колегія суддів не може з ними погодитися з огляду на таке.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, наведені в оскаржуваному вироку висновки, ґрунтуються на досліджених у ході судового розгляду доказах, а саме: на показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , наданих в судовому засіданні; даних, які містяться у протоколі огляду місця події від 12.01.2018 року, фототаблиці та диску з відеозаписом до цього протоколу; висновку вибухо-технічної експертизи № 14-15 від 24.01.2018 року та відомостях, зазначених у протоколі проведення слідчого експерименту від 06.02.2018 року за участю ОСОБА_5 , під час якого останній розповів та показав обставини виявлення та зберігання ним гранати.

Наведені вище докази, як кожен окремо, так і їх сукупність, не викликають будь-яких сумнівів щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в даному випадку для ухвалення обвинувального вироку, оскільки оцінка, яку їм надав суд першої інстанції, ґрунтується на всебічному повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зокрема показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які, на думку захисника, могли істотно вплинути на висновки суду.

У зв`язку з цим, надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_5 , а також свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки спростовуються іншими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів також не встановила підстав для висновку про те, що докази, покладені в основу обвинувального вироку були отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-яких інших порушень, передбачених нормами КПК України, які б могли служити підставами для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Більш того, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що стороною захисту не було надано будь-яких інших, у тому числі письмових доказів, які б вказували на можливі неправомірні дії працівників поліції, а саме звернень до органів прокуратури або інших правоохоронних органів з приводу застосування заборонених методів слідства, зокрема застосування фізичного насильства, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, а також будь-яких медичних документів, на підтвердження освідування обвинуваченого на предмет наявності у нього тілесних ушкоджень, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Так, 08 лютого 2018 року, під час надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, за участю захисника, ОСОБА_5 будь-яких скарг чи клопотань, у тому числі з приводу з приводу незаконних дій працівників поліції, не заявляв.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 хоча і заявив про застосування до нього неправомірних дій з боку працівників поліції, проте, крім голослівних заяв, не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що він звертався до органів державної влади, уповноважених розпочати досудове розслідування, із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення, в тому числі після того, як кримінальне провадження було направлено для розгляду до Кагарлицького районного суду Київської області.

І тільки 10.06.2020 року, більш ніж через вісім місяців після ухвалення оскаржуваного вироку, коли кримінальне провадження перебувало на апеляційному розгляді в суді апеляційної інстанції, відомості про вчинене співробітниками СКП Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області кримінальне правопорушення, на підставі відповідної заяви ОСОБА_5 , були внесені до ЄРДР за № 0001168.

Разом з тим, як вбачається з наданої суду апеляційної інстанції копії постанови старшого слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_16 від 07 червня 2021 року, за наслідками проведеного досудового розслідування, кримінальне провадження № 0001168 від 10.06.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення в діях працівників Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

Як вбачається зі змісту рішення слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_5 щодо застосування до останнього насильства, з метою отримання зізнавальних показань у вчиненні крадіжки металобрухту, а також насильного вкладення до його руки корпусу від гранати, не знайшли свого підтвердження, а зібрані в ході проведення досудового розслідування докази не дозволили дійти висновку про наявність у діях працівників Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Вказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження, в порядку передбаченому КПК України, не оскаржувалась та не скасовувалась, а тому, з урахувань сукупності всіх обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; що ці висновки ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону, є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які обвинувачений посилався під час судового розгляду, як на підставу його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає безпідставним твердження захисника про те, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є недоведеним належними та допустимими доказів, які б підтверджували вину її підзахисного у вчиненні вказаного злочину, оскільки вказане твердження не має під собою належного підґрунтя, яке б дозволило спростувати висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному судовому рішенні, які, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим під час судового розгляду.

Таким чином, проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 .

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який свою вину не визнав та посередньо характеризується за місцем проживання.

Обставини, які, згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відсутні.

Обставиною, що, згідно ст. 67 цього Кодексу, обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнав рецидив злочину.

Враховуючи особу обвинуваченого, а також дані, що його характеризують, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд першої інстанції, на підставі ст. 71 КК України, визнав за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 03.11.2017 року.

Приймаючи до уваги мотиви призначеного судом покарання, які наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому визнає його таким, що не суперечить загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для зміни або скасування вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року, ухваленого щодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 постановити рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_5 , без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 368/205/18

Номер провадження : 11-кп/824/220/2022

Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_17

Доповідач - суддя ОСОБА_1