УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2022 Справа №607/4118/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції., захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000243, на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342 КК України, -

встановив:
Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

У клопотанні зазначено наступне: « Тернопільським міськрайонним судом проводиться розгляд кримінального провадження № 0000243 за обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 122 КК України. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Бережани, Бережанського району, Тернопільської області, українець, громадянин України, не працює, із середньою освітою, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності: 04.12.1992 Калуським міськрайонним судом в Івано Франківській області за ч. 2 ст. 144 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 місяців, 4 року з конфіскацією майна, відповідно до ст. 89 КК України є раніше не судимий.
Встановлено, що у невстановлений слідством час в ОСОБА_4 виник злочинний умисел на придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу.Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, не у встановлений слідством час, за невстановлених слідством обставин придбав пістолет марки, придбав пістолет марки «Browning», моделі «de Poche» зразка 1906 року, калібру 6,35 мм, із серійним номером « НОМЕР_1 » виготовлений промисловим способом, який є короткоствольною вогнепальною зброєю придатною для стрільби і є вогнепальною зброєю та 3 одиниці боєприпасів, які є патронами калібру 6,35 мм марки «Browning» до нарізної вогнепальної зброї центрального бою придатні до стрільби, привласнивши їх собі, таким чином неправомірно без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю та боєприпаси.
В подальшому, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вказані предмети є вогнепальною зброєю та боєприпасами, не маючи передбаченого законом дозволу, переніс дані предмети до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , чим здійснив незаконне перенесення, де в приміщенні квартири сховав та зберігав, таким чином здійснив незаконне зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу до 10.02.2022.Після чого, 10.02.2022 близько 22:00 год, під час проведення огляду місця події в приміщенні житлової квартири, що за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено пістолет марки «Browning», моделі «de Poche» зразка 1906 року, калібру 6,35 мм, із серійним номером « НОМЕР_1 » виготовлений промисловим способом, який є короткоствольною вогнепальною зброєю придатною для стрільби і є вогнепальною зброєю та 3 одиниці боєприпасів, які є патронами калібру 6,35 мм марки «Browning» до нарізної вогнепальної зброї центрального бою та придатні до стрільби.
Відповідно до ч.2 ст.178 Цивільного Кодексу України, види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом. Частина 1 статті 263 Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання, зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам-загального статусу, виданий бути не може.
Таким чином ОСОБА_4 , діючи з єдиним прямим умислом, не маючи будь-якого дозволу на такі дії, придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю та боєприпаси, чим порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за № 901-VIII від 23.12.2015, Постанови Верховної ради України № 2471 ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених- патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС № 622 від 21.08.1998 із змінами та доповненнями.
Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного, фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. При цьому, згідно із ч.10 ст. 62 цього ж Закону поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.
Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.
Так, 10.02.2022 о 08 год 00 хв, інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , спільно із заступником командира роти № 2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 заступили на чергування в складі екіпажу «Юпітер-152», у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю.
Цього ж дня, о 15 год 15 хв, під час несення служби, їм на службовий планшет надійшло повідомлення від ОСОБА_8 , 1950 року народження, яка повідомила, що її син, ОСОБА_4 по місцю їх спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчиняє домашнє насильство, вчиняє дії неадекватного характеру: вигнав її з дому, повикидав її особисті речі, трощить меблі.
Отримавши вказане повідомлення, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 , прибули за адресою, яка була вказана заявницею у повідомленні, а саме у двір будинку АДРЕСА_2 .
Також, на місце події, для допомоги прибули інспектор взводу №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та інспектор взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , які заступили на чергування в складі екіпажу «Юпітер-101».
Перебуваючи по вищевказаній адресі, працівники поліції піднялись на 7 поверх будинку АДРЕСА_3 до квартири АДРЕСА_4 та постукали в двері. В подальшому, працівники поліції відчинили вхідні двері даної квартири та побачили безлад в приміщенні квартири. Залишаючись на сходовій клітці 7 поверху біля входу в квартиру АДРЕСА_5 , працівники поліції представились та покликали ОСОБА_4 . Через деякий час ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 по місцю свого проживання, вийшов на виклики працівників поліції, у цей же час в правій руці ОСОБА_4 утримував металеву палицю, візуально схожу на ключку для гольфу, а в лівій балон із засобом сльозогінної та дратівливої дії. Усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, діючи умисно, ОСОБА_4 зробив різкий ривок в сторону останніх, при цьому замахуючись на них металевою палицею, яку тримав в правій руці. Відреагувавши на дії ОСОБА_4 , розуміючи загрозливий характер його дій, працівники поліції прикрили вхідні двері квартири.
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 , працівниками поліції було зроблено останньому низку словесних зауважень з вимогою припинити вчиняти протиправні дії. У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення опору зазначеним працівникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 10.02.2022 близько 15год 15 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , розуміючи, що перед ним працівники поліції, які перебували у форменому одязі, почав вчиняти активну фізичну протидію їх законним вимогам та розпилив засіб сльозогінної та дратівливої дії через отвір в дверному пройомі в сторону працівників поліції. В подальшому, під час вказаних протиправних дій, ОСОБА_4 , на вимогу працівників поліції припинити вчиняти правопорушення не відреагував та вдруге розпилив засіб сльозогінної та дратівливої дії через отвір в дверному пройомі в сторону працівників поліції.
Продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, перебуваючи поза візуальним спостереженням зазначених працівників поліції, в приміщенні зазначеної квартири взяв у руку пістолет марки «Browning», моделі «de Poche» зразка 1906 року, калібру 6,35 мм, із серійним номером « НОМЕР_1 » виготовлений промисловим способом, який є короткоствольною вогнепальною зброєю придатною для стрільби та здійснив 4 постріли в напрямку вхідних дверей, за якими знаходились працівники поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
В результаті злочинної діяльності ОСОБА_4 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість поліцейських, під час виконання ними своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.
Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним свої службових обов`язків.
Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 10 лютого 2022 року близько 16:49 год в ОСОБА_4 , який перебував біля під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своїй матері, ОСОБА_8 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, 10 лютого 2022 року близько 16:49 год ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в той момент, коли ОСОБА_8 витирала з його обличчя, відкусив нігтьову фалангу 2-го пальця правої кисті ОСОБА_8 .
У результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілій
ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми 2-го пальця правої кисті, що за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості з огляду на тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.10.02.2022 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.11.02.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України.12.02.2022 стосовно ОСОБА_4 слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 00 год 00 хв 05.04.2022 із визначенням застави в розмірі 198480 грн.
16 березня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 122 КК України.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, які досліджувались слідчим суддею при обранні зазначеного запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 п.175 зазначено, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.
Також, слід врахувати наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового слідства та суду, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Також, ОСОБА_4 , окрім м. Тернополя, проживає в м. Іваноно-Франківськ, область яка являється прикордонною областю і обвинувачений може легко перетнути кордон, що не може повною мірою забезпечувати виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив новий умисний злочин.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні є те, що перебуваючи під менш суворим запобіжним заходом ОСОБА_4 , знаючи адреси проживання свідків та потерпілої може їм погрожувати та застосовувати до них фізичне та психологічне насильство.
Пунктом 58 рішення ЄСПЛ по справі «Олександр Макаров проти Росії» від 12.05.2009 визначено, що суд також має враховувати тяжкість висунутого обвинувачення, особу підозрюваного або обвинуваченого, рід занять, вік, стан здоров`я, сімейний стан та інші обставини.
Під час оцінки в сукупності всіх обставин, керуючись ст. 178 КПК України, потрібно врахувати те, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене вважаю, що існують достатні підстави, які обґрунтовують ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні), а також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа).
Обрання менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою не буде сприяти меті та завданням кримінального провадження на даній стадії, оскільки ОСОБА_4 в міру тяжкості покарання яке йому загрожує, віку, соціальних зв`язків, репутації, попередніх судимостей, способу життя, майнового стану, відсутності місця роботи, розміру спричиненої та не відшкодованої потерпілій майнової шкоди не зможе дотриматись належної процесуальної поведінки.
Санкція статті, за якою кваліфікуються дії ОСОБА_4 дає можливість застосувати до нього найсуворіший запобіжний захід, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можна обрати, відповідно до п.4 ч.1 ст.183 КПК України до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а санкція статті інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семим років».
Прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав. Він пояснив, що на даному етапі ризики зазначені в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати, судовий розгляд ще триває, тому клопотання доцільно задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 заперечила щодо клопотання прокурора, пояснивши, що стороною обвинувачення не доведено обставин, котрі б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не здатен запобігти задекларованим ризикам. Крім цього обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, що не враховано прокурором при поданні клопотання, добровільно визнає вину, потерпілі допитані, тому просить застосувати домашній арешт, оскільки даний запобіжний захід буде спів мірним та забезпечить належну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив, щодо вказаного клопотання, пояснивши, що усі заявлені ризики продовжують існувати.
Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання сторін та наявні матеріали судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В порядку ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
На думку суду стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, що вбачається із реєстру матеріалів долученого до обвинувального акту. При цього слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив новий умисний злочин. Крім того усвідомлюючи міру покарання ОСОБА_4 може переховуватись від суду, що негативно впливатиме на додержання розумних строків та перешкоджатиме судовому розгляду.
Отже вказані обставини свідчать, що доведеним є існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні суспільно - небезпечних діянь за ч.1 ст.122, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342 КК України. Крім цього доведене існування ризиків визначених ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження запобіжного заходу з метою їх уникнення.

Зі змісту ст. 176 КПК України слідує, що з метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення законодавиць визначає перелік запобіжних заходів від м`якшого до тяжчого, котрі можуть бути застосовані, зокрема:

1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Згідно з частиною першою статті 183 Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).

Вище вказані обставини свідчать про те, що самого обґрунтування обвинувачення та наявності ризиків не достатньо для утримання особи під вартою, крім цього прокурором повинно бути доведено, що на даному етапі не можливо запобігти наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є також однією з засад кримінального провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 КПК України і полягає в тому, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених Кодексом.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Згідно з пунктом 1 статті 52 Хартії основоположних прав Європейського Союзу 2000 року будь-яке обмеження прав і свобод, що визначаються цією хартією, повинне здійснюватися на підставі закону з повагою до сутності цих прав і свобод; застосовані за принципом пропорційності обмеження можуть бути встановлені тільки тоді, коли вони потрібні та відповідають цілям і загальним інтересам, визнаним Європейським Союзом, або потребі захистити права і свободи інших осіб.
Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_4 знаходиться під вартою в умовах ДУ « Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України враховуючи період досудового розслідування значний проміжок часу.
ЄСПЛ неодноразово наголошував на його динамічній природі. Так, за §3 ст.5 Конвенції, існування «обґрунтованої підозри» у вчиненні затриманою особою кримінального правопорушення є необхідною умовою тримання під вартою, але з плином часу її стає недостатньо.
Окрім цього, згідно п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи й судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення від 21.12.2000 у справі «Яблонський проти Польщі», від 23.09.98 у справі «I.A. проти Франції», від 4.10.2001 у справі «Іловецький проти Польщі»).
Варто врахувати також положення, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.
Проаналізувавши наведене у сукупності приходжу до переконання, що стороною обвинувачення не доведено існування обставин, які б підтверджували, що більш м`який запобіжний захід на даному етапі не здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків, тому клопотання не підлягає до задоволення. Водночас стороною захисту наведено достатньо підстав, котрі свідчать, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти заявленим ризикам можливо шляхом застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладення обов`язків. Зокрема щодо носіння електронного браслета, що унеможливить переховування від суду. Здачу на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, що унеможливить переховування від суду. Тому з огляду на вище наведене клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.331 КПК України, суд,-

постановив:
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , на два місяці, відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовільнити.

ОСОБА_4 змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , на строк два місяці до 01 серпня 2022 року.

На ОСОБА_4 покласти обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області; повідомляти Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про зміну місця проживання; не спілкуватися з потерпілим і свідками, які зазначені у реєстрах матеріалів досудового розслідування; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю, на строк два місяці до 01 серпня 2022 року.

ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , де йому встановити електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

Копію ухвали передати до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 та до Військової частини НОМЕР_2 ЗТУ Національної гвардії України для організації виконання. Орган Національної поліції зобов`язаний невідкладно повідомити Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про виконання ухвали.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити сторонам та надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Строк дії ухвали закінчується 01 серпня 2022 року в 23 год. 59 хв.

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1