КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/909/2022
Категорія ст. 126-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Первомайська виправна колонія №117» апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0004045 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у тому, що він упродовж 2020 року, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв домашнє насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_8 , що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої.
Так, 05.05.2020 приблизно о 23 год 45 хв ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , завдав фізичного болю своїй матері ОСОБА_8 , чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2020 (справа №754/6547/20) ОСОБА_9 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, 10.05.2020 приблизно о 19 год 40 хв ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , висловлював погрози фізичною розправою та ображав свою матір ОСОБА_8 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2020 (справа №754/6548/20) ОСОБА_9 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, 26.05.2020 приблизно о 06 год 30 хв ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , повторно вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері, тобто висловлював образи та нецензурну лайку, погрожував фізичною розправою. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2020 (справа №754/7663/20) ОСОБА_9 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, 06.07.2020 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , наніс удари в живіт своїй матері ОСОБА_8 , завдавши фізичного болю, чим вчинив домашнє насильство. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2020 (справа №754/10027/20) ОСОБА_9 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Вказаними систематичними діями, які носять для потерпілої ОСОБА_8 психотравмуючий характер, ОСОБА_9 заподіює потерпілій психологічні страждання, а саме: переживання, образи, приниження гідності, емоційної напруги, тривоги щодо майбутнього розвитку ситуації, а також страху за своє життя та здоров`я.
Такі дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 , суд першої інстанції указав, що за всі зазначені в обвинуваченні вчинені правопорушення ОСОБА_9 був притягнутий до адміністративної відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, йому не інкримінується, тому виходячи з принципу «двічі за одне й те саме не карають» в даному кримінальному провадженні відсутня підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 2 КК.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Суть доводів прокурора зводиться до тверджень про помилковість висновків суду про те, що ОСОБА_9 вдруге притягається до юридичної відповідальності за одні й ті ж правопорушення. При цьому прокурор посилається на практику ЄСПЛ, згідно з якою притягнення особи до відповідальності за аналогічних обставин не буде порушенням ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції.

Прокурор звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, характеризується умислом та для наявності складу злочину умисел повинен бути систематичним. Ознака «систематичність» характеризує діяння як таке, що було вчинено три і більше рази (тобто особа притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП). Окрім того, всі вчинені діяння повинні бути тотожними та об`єднані спільним умислом.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , як зазначає прокурор, з урахуванням показань обвинуваченого та потерпілої, а також судових рішень про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, суд фактично встановив систематичність дій обвинуваченого щодо вчинення домашнього насильства відносно матері, яке не було припинено протягом тривалого часу, охопленого обвинуваченням, та продовжується і на сьогоднішній день, тим самим все більше і більше погіршуючи становище потерпілої ОСОБА_8 . Заходи адміністративного впливу, застосовані раніше до ОСОБА_9 судом, результату не дали, що свідчить про небажання особою припинити протиправну поведінку та стати на шлях виправлення. Отже з огляду на вкрай негативні наслідки для потерпілої особи та наявність обов`язкової складової кримінального правопорушення такої як систематичність, суд дійшов неправильного висновку про наявність принципу притягнення одного виду відповідальності за одне й те ж саме, а тому судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

За позицією прокурора попередні факти притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, навпаки, створюють в своїй систематичності об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, водночас під час судового розгляду сукупністю досліджених доказів підтверджено вину ОСОБА_9 у вчиненні цього кримінального правопорушення.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду містить усі належні обґрунтування для визнання невинуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КУпАП, та виправдання у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тому вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення обвинуваченого на апеляційне прохання, за клопотанням прокурора частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження,провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, як передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

За змістом ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 (встановлена відсутність події кримінального правопорушення) та 2 (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення і захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримав указаних вимог закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувальним актом ОСОБА_9 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_8 впродовж 2020 року, закорема вчинення щодо потерпілої домашнього насильства: 05 травня 2020 року та 06 липня 2020 року - фізичного характеру, 10 та 26 травня 2020 року психологічного характеру.
Суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дослідив зібрані у справі докази з додержанням вимог КПК України і, всупереч твердження прокурора, навівши у вироку відповідні обґрунтування, дійшов вірного висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_9 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Мотивуючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що за правопорушення, які були вчинені обвинуваченим 05, 10, 26 травня 2022 року та 06 липня 202 року, та за якими йому було висунуто обвинувачення, останній притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і на нього накладені адміністративні стягнення у виді штрафу та адміністративного арешту за тих же фактичних обставин провадження, щодо яких сформульовано обвинувачення, що підтверджено відповідними постановами Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року, 25 червня 2020 року та 07 серпня 2020 року. Тобто ОСОБА_9 вдруге притягається до юридичної відповідальності за одні й ті правопорушення.

Відповідно до принципу юридичної відповідальності non bisin idem («двічі за одне й те саме не карають») особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно зі ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Сергій Золотухін проти Росії», сформулював позицію, згідно з якою ст. 4 Протоколу № 7 трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.

У п. 132 справи «А та Б проти Норвегії» (рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2016 року) зазначено, що матеріальні критерії для визначення того, чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають у себе:

- чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstrakto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки;

- чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві, так і на практиці) одного і того ж оспорюваного діяння (idem);

- чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні, а також оцінці доказів шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні, також використовувалися в іншому провадженні;

- і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар.

З матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що потерпіла 25 червня 2020 року повідомила правоохоронний орган про те, що її син ОСОБА_9 протягом 2019 2020 років за адресою: АДРЕСА_2 систематично вчинює домашнє насильство (а.с. 88). Відомості з цього повідомлення про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 27 червня 2020 року за №0004045 та визначено правову кваліфікацію діяння за ст. 126-1 КК України. Однак, фактично не здійснюючи розслідування за цією заявою, органи досудового розслідування використали матеріали, які стосувалися фактів раніше вчинених ОСОБА_9 05, 10, 26 травня 2020 адміністративних правопорушень за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП стосовно цієї ж потерпілої, та за якими він вже був притягнутий до відповідальності (а.с. 104-106).

Крім того, під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а саме 06 липня 2020 року працівником поліції був зафіксований ще один факт вчинення ОСОБА_9 домашнього насильства та щодо останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Але такий факт також не став предметом розслідування у кримінальному провадженні, а за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд піддав ОСОБА_9 адміністративному стягненню у виді адміністративного арешту (а.с. 107), проте орган досудового розслідування та прокурор в черговий раз використали ці матеріали, висунувши в подальшому ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини. Тому колегія суддів визнає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що рішення суду про виправдання ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для безумовного скасування судового рішення колегією суддів не встановлено.

Таким чином апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3