Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/278/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

27 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15 квітня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, свідки недопитані, докази сторони захисту не досліджені, ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для заміни запобіжного заходу на більш м`який, суд не встановив.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними за своїм змістом та вимогами, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою.

Аргументують тим, що положення ст. 331 КПК України не передбачають подання до суду такого клопотання, як клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор такими повноваженнями не наділений. Право на звернення прокурора з таким клопотанням не передбачає і стаття 199 КПК України, на яку посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні.

Вказують на те, що на порушення п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України у клопотанні відсутній короткий виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Клопотання не містить додатків, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги щодо застосування саме такого виду запобіжного заходу, що унеможливлює встановити судом, передбаченої ч. 2 ст. 177 КПК України, такої обов`язкової підстави застосування запобіжного заходу, як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Зміст клопотання прокурора свідчить про те, що у ньому відсутні посилання на жодні докази, що позбавляє суд можливості встановити, а сторону захисту спростувати, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Крім того, судом було відхилено клопотання сторони захисту про роз`яснення обвинуваченим прав, передбачених ч. 2 ст. 193 КПК України, а також проігнорував клопотання щодо дослідження речових доказів, документів, показань, на які посилається прокурор та про виклик і допит свідків.

Вказані порушення свідчать про необґрунтованість судового рішення,яке підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім іншого, обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що тривалий час перебуває під вартою, протягом цього часу судові рішення не виконуються, свідки так і не допитані, а докази сторони захисту не досліджені, що викликає сумнів у дотриманні судом розумних строків судового розгляду, а також доведеності винуватості обвинувачених, права яких порушуються, а суд об`єктивно упереджено ставиться до наданих ними показань. Зазначає, що порушення презумпції невинуватості у відповідних процесуальних документах вказують на порушення права на справедливий суд, що тягне за собою скасування судового рішення та визнання доказів, отриманих на підставі рішення про задоволення клопотання прокурора, яке порушує таку презумпцію, недопустимими доказами у справі.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 скасувати та обрати щодо його підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Аргументує тим, що приймаючи рішення, суд не вказав у чому саме полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, на підставі яких доказів вони утримуються під вартою, що з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, свідчить про свавільність судового рішення, що не відповідає вимозі «законності».

Вказує на те, що з наданих прокурором матеріалів вбачається, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення є сумнівною, оскільки під час оголошення підозри йому не було роз`яснено його прав, гарантованих КПК України, не роз`яснено суть підозри, що свідчить про порушення його права на захист. Клопотання до суду про роз`яснення йому прав та суті підозри залишені без задоволення.

Зазначає про те, що докази, які стали підставою для обрання міри запобіжного заходу тримання під вартою не є належними і допустимими у розумінні вимог ст.ст. 85-87 КПК України, які до того ж отримані внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження та погрози застосування такого поводження, а також з порушенням права особи на захист.

ОСОБА_8 був затриманий 26 грудня 2019 року без складання відповідних процесуальних документів, без роз`яснення прав та не був забезпечений захисником. 09 червня 2020 року за його участі ОСОБА_8 було вручене повідомлення про зміну раніше пред`явленої підозри, з якого не можна встановити, коли воно було складене та коли погоджене прокурором. У тексті повідомлення відсутні роз`яснення прав підозрюваному, відсутні дані про докази, які дають підстави для пред`явлення підозри та її зміни. Для повідомлення особі про підозру необхідна система доказів, яка виключала б будь-які сумніви. ОСОБА_8 наполягає, що на час вчинення кримінального правопорушення він перебував в іншому місці, його алібі не спростоване, а версія про його винуватість не знайшла свого підтвердження сукупністю беззаперечних та допустимих доказів, яка б давала підстави дійти однозначного висновку про вчинення злочину особою, яка притягається до відповідальності, та виключає будь-які сумніви щодо її вини. У даному випадку, особа не має доводити свою невинуватість.

Захисник вказує на ряд доказів у кримінальному провадженні, які на його думку з різних підстав мають бути визнані судом недопустими, а також про те, що його клопотання з цього приводу не розглянуто судом з вересня 2021 року. Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим судом перелічені в апеляційній скарзі докази не досліджувались та оцінка їм не надавалась.

На переконання апелянта, ухвала суду підлягає скасуванню через її невідповідність вимогам Закону.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та захисника, які підтримали доводи поданих апеляційний скарг та наполягали на скасуванні ухвали суду, як такої, що винесена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та порушує права обвинувачених, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, вказуючи, що обвинувачені поводяться навіть у судовому засіданні таким чином, що ставлять під загрозу життя і здоров`я потерпілого та його представника, перевіривши доводи всіх апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинувачених та захисника адвоката залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування кримінального провадження. Продовження строків тримання під вартою, а також зміна запобіжного заходу відбуваються з урахуванням особливостей судового розгляду.

Тому, доводи апелянтів про відсутність у прокурора як сторони обвинувачення, права звертатися з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, доводити обґрунтованість підозри, вручати завчасно копії матеріалів, якими підтверджується необхідність продовження дії запобіжного заходу, роз`яснювати права підозрюваного, є помилковим тлумаченням закону.

Як убачається з матеріалів судового провадження, окрім іншого, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який зазнав нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про високу суспільну небезпеку як кримінально-карного діяння, так і осіб, які у цьому обвинувачуються, а тому, розуміючи тяжкість покарання, за відсутності міцних і сталих соціальних зв`язків вони можуть ухилитися від суду, впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою усім обвинуваченим, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на більш м`який.

Критика стороною захисту змісту клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, є необґрунтованою. Зміст клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування, а також обґрунтування, не можуть бути однаковими з клопотанням у судовому засіданні, які має свої особливості. У судовому засіданні прокурор не повинен доводити обґрунтованість підозри обвинуваченим.

Питання доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою.

Судовий розгляд обвинувачення не завершений з об`єктивних причин, не допитані свідки, не досліджені докази сторони захисту. Саме після дослідження усіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надана їм оцінка та прийняте рішення про доведеність обвинувачення чи його недоведеність і виправдування.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання доведеності обвинувачення чи його спростування, надавати оцінку допустимості доказам сторони обвинувачення та захисту.

Усі обвинувачені мають у минулому судимості за кримінальні правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 є жителем іншої області, ніхто з них немає роботи та засобів до існування.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачені поводилися агресивно по відношенню до потерпілого та його представника і така поведінка, викликає обґрунтовані побоювання фізичного тиску на потерпілого з метою перешкоджання встановленню істини по справі і не може бути розцінена як протест проти необґрунтованого обвинувачення.

Більш того, під час війни на території України, контроль за пересуванням осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, обмежений, і велика наявність можливостей уникнути правосуддя та покарання.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

Характер обвинувачення розбійний напад з проникненням у житло, вчинений групою осіб, із застосуванням насильства до потерпілого, який зазнав нападу, небезпечного для його життя і здоров`я, вимагають відступу від принципу до особистої свободи, задля суспільного інтересу, який полягає у забезпеченні спокою громадян, недоторканості їх житла, збереження їх життя та здоров"я.

Судовий розгляд кримінального провадження на даний час триває та не завершений з об`єктивних причин, а тому з метою забезпечення розгляду кримінального провадження, запобіганню уникнення правосуддя та правосуддя, об`єктивного з`ясування обставин події кримінальних правопорушень, судом цілком правомірно були продовжені строки тримання під вартою.

Більш того термін дії оскаржуваної ухвали минув і судом 24.05.2022 року продовжені строки тримання під вартою усім обвинуваченим до 23 липня 2022 року включно.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 квітня 2022 року, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_14