ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2022 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,не одруженого,офіційно не працює,зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

12.05.2020 р. приблизно о 09.30 год. ОСОБА_5 ,маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна,з корисливих мотивів,знаходячись в лісосмузі між станціями «Запоріжжя-вантажне» та КП НВК «ІСКРА» напроти парку по вул.Бочарова в м. Запоріжжі,заздалегідь помітивши потерпілого ОСОБА_6 ,2008 р.н., підійшов до нього та під приводом здійснення телефонного дзвінка попрохав у останнього мобільний телефон XIAOMI Redmi Note 8 space blake 64 Gb в корпусі чорного кольору імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 вартістю 4124 гр.23 коп.,якій належить ОСОБА_7 .
Після здійснення телефонного дзвінка, ОСОБА_8 поклав вказаний вище телефон до кишені куртки,у яку був вдягнений,та попрямував учерез лісосмугу в бік вул.Бочарова. Злочинні дії ОСОБА_5 з моменту шахрайського заволодіння майном були виявлені неповнолітнім ОСОБА_6 ,який вимагав повернути згадуване вище майно,проте ОСОБА_5 ,розуміючи,що його протиправні дії на заволодіння майном почали носити відкритий характер,ігноруючи вимогу ОСОБА_6 повернути викрадене майно, ОСОБА_5 зник з місця злочину з викраденим майном,яким розпорядився на власний розсуд,чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 4124 гр.23 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.

Пояснив,що 12.05.2020 р. приблизно о 09.30 год.він знаходився в лісосмузі між станціями «Запоріжжя-вантажне» та КП НВК «ІСКРА» напроти парку по вул.Бочарова в м. Запоріжжі,де помітив раніше незнайомого хлопця, підійшов до нього та під приводом здійснення телефонного дзвінка попрохав у останнього мобільний телефон ,який хлопець йому добровільно передав. Маючи намір привласнити мобільний телефон, ОСОБА_5 поклав його у кишеню куртки та пішов з місця події,не реагуючи на вимогу хлопця повернути телефон.В подальшому він передав викрадений телефон брату,який не був обізнаний про обставини злочину,та попросив телефон продати,отримані кошти 600 гр.витратив на власні потреби.У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому злочинів знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Дії обвинуваченого суд кваліфікує по ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна(грабіж.

Як встановлено ст.61 Конституції України,юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий,має постійне місце проживання,соціально адаптований,мешкає у сімї,неофіційно працює, на обліках із шкідливими звичками не перебуває.
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд відповідно до ст.67 КК України не встановив.

Обставинами,які пом`якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений послідовно визнає винуватість,сприяв органам досудового розслідування виявити викрадене майн,яке під час досудового розслідування повернуто потерпілій.

Потерпіла не наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 186 ч.1 КК України та застосувати до нього ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям та веде соціально корисний спосіб життя,протягом з 2020 р.до кримінальної відповідальності не притягувався,що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речовими доказами по даному провадженню,виходячи із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування,до справи долучені викрадені у потерпілої матеріальні цінності,які відповідно до ст.100 КПК України необхідно залишити їй як власнику.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

До обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Речові докази:

- мобільний телефон XIAOMI Redmi Note 8 space blake 64 Gb в корпусі чорного кольору імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 ,залишити їй як власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1