Справа № 165/1610/20 Провадження №11-кп/802/641/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1, ч.2, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої розглядається клопотання - ОСОБА_7 ,
законного представника особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,
захисника особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_7 - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Нововолинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року про задоволення клопотання старшого слідчого СВ Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 , яке погоджено прокурором відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_14 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000990 від 01.09.2019 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України.
З клопотання вбачається, що ОСОБА_15 01.09.2019 року близько 02:00 години, керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи на площадці п`ятого поверху третього під`їзду будинку АДРЕСА_1 , здійснив напад на ОСОБА_16 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, в результаті чого, під психологічним тиском ОСОБА_7 , ОСОБА_16 передала ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі J4+», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 року становить 2440 гривень та чотири ключі, які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, чим спричинив ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2440 гривень, після чого ОСОБА_7 розпорядився вказаним майном на власний розсуд.
Крім того, він же, 29.09.2019 року близько 02:00 години, керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи поруч стадіону Нововолинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7, що розташована в місті Нововолинськ, вулиця Кауркова, 43, повторно здійснив напад на ОСОБА_17 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, словесно пред`явив вимогу передачі грошових коштів, після чого відкрито, за допомогою ривка, заволодів грошовими коштами в сумі 402 гривень, які потерпіла під психологічним тиском ОСОБА_7 дістала з сумки, чим спричинив ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 402 гривень.
Крім того, він же, 30.09.2019 року близько 23:15 години, керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , повторно здійснив напад на ОСОБА_18 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала за реальні, словесно пред`явив вимогу передачі грошових коштів, однак з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла добровільно відмовилась передавати гроші та почала кликати на допомогу, не зміг спричинити ОСОБА_18 матеріальної шкоди та залишив місце події.
Крім того, він же, в період часу з 06.10.2019 року по 09.11.2019 року, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, діючи повторно, неодноразово пред`являв ОСОБА_12 вимоги періодично передавати йому грошові кошти, поєднуючи свої дії із застосуванням насильства над потерпілими та погрозою застосування такого насильства у разі невиконання вказаних вимог. Потерпілий ОСОБА_12 враховуючи обстановку, що склалась, будучи переконаним у дійсності реалізації цих погроз, сприймав їх як реальні, та побоюючись за своє життя і здоров`я, погодився виконати ці вимоги.
Так, в період часу з 06.10.2019 року по 07.10.2019 року близько 21:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_2 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловом ОСОБА_12 вимогу про передачу останнім грошових коштів в сумі 200 гривень, при цьому застосувавши до нього фізичне насильство у вигляді удару ногою в ліве стегно, в результаті чого потерпілий відчув фізичний біль, однак заволодіти грошима не зміг у зв`язку з їх відсутністю в потерпілого. З`ясувавши це, ОСОБА_7 висловив ОСОБА_12 вимогу про передачу в подальшому йому потерпілим грошей періодично, висловивши погрози у разі невиконання вимог потерпілим заподіянням йому фізичного насильства, які ОСОБА_12 сприймав як реальні, та побоюючись за своє життя і здоров`я, погодився виконати ці вимоги.
Крім того, він же, в подальшому, 12.10.2019 року близько 13:00 години у місті Нововолинську, перебуваючи у загальному коридорі поруч з квартирою АДРЕСА_3 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_12 про передачу останнім грошей в сумі 200 гривень, при цьому висловивши в адресу потерпілого погрозу застосування насильства щодо нього у разі невиконання вказаних вимог. ОСОБА_12 дану погрозу сприйняв як реальну та побоюючись за своє життя і здоров`я, 13.10.2019 року приблизно о 16:00 години поклав грошові кошти в сумі 200 гривень однією банкнотою у вказаному ОСОБА_7 місці, а саме під килимком перед входом у квартиру за вищевказаною адресою, звідки останній в подальшому ними заволодів.
Крім того, він же, 17.10.2019 року близько 14:00 години в місті Нововолинську, перебуваючи у загальному коридорі поруч з квартирою АДРЕСА_3 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_12 про передачу останнім грошей в сумі 200 гривень, при цьому висловив до потерпілого погрозу застосування насильства щодо нього у разі невиконання даної вимоги. ОСОБА_12 дану погрозу сприйняв як реальну та побоюючись за своє життя і здоров`я, 18.10.2019 року близько 16:00 години поклав грошові кошти в сумі 200 гривень однією банкнотою у вказаному ОСОБА_7 місці, а саме під килимком перед входом у квартиру за вищевказаною адресою, звідки останній в подальшому ними заволодів.
Крім того, він же, 09.11.2019 року близько 16:00 години перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_4 , діючи повторно, керуючись єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, спрямованою на протиправне заволодіння чужим майном, висловив вимогу ОСОБА_12 про передачу останнім грошей в сумі 200 гривень, при цьому висловлюючи до потерпілого погрозу застосування фізичного насильства щодо нього у разі невиконання вказаної вимоги. ОСОБА_12 дану погрозу сприйняв як реальну та побоюючись за своє життя і здоров`я, передав ОСОБА_7 гроші в сумі 200 гривень. Після цього ОСОБА_12 під психологічним тиском ОСОБА_7 прослідував за ним до скверу, що неподалік будинку АДРЕСА_2 , де останній висловив повторну вимогу потерпілому про передачу останнім додатково грошей в сумі 400 гривень, при цьому застосовуючи щодо нього фізичне насильство у вигляді двох ударів кулаком у грудну клітку. Побоюючись подальшого нанесення тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_12 з рахунку своєї платіжної картки НОМЕР_2 в банкоматі за адресою: АДРЕСА_5 , зняв додаткові кошти та в раніше обумовленому ОСОБА_7 місці, а саме поблизу будинку АДРЕСА_6 , передав останньому гроші в сумі 400 гривень.
Таким чином, своїми суспільно небезпечними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 гривень.
Крім того, він же, 15.12.2019 року близько 02:00 години, керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відкривання дверей, проник у квартиру АДРЕСА_7 , де повторно вчинив напад на ОСОБА_19 , пред`явивши останній вимогу передачі грошових коштів, висловлюючи погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та проявились у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала за реальні, застосував до ОСОБА_19 насильство у вигляді утриманні шиї потерпілої, ударів по обличчю, шарпанні за верхні і нижні кінцівки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна на правому лікті, що згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 3500 гривень, які потерпіла тримала в руках, а також грошовими коштами в сумі 600 гривень, які знаходились на полиці шафи, чим спричинив потерпілій ОСОБА_19 матеріальну шкоду на загальну суму 4100 гривень.
Крім того, він же, 07.02.2020 року близько 23:55 години, керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи на території КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», що за адресою: місто Нововолинськ, проспект Перемоги, 7, повторно здійснив напад на ОСОБА_20 , погрожуючи застосуванням насильства, яке проявилось у демонстрації ножа, що потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життя та здоров`ю, словесно пред`явив вимогу передачі йому грошових коштів, після чого відкрито заволодів з рук потерпілої грошима в сумі 90 гривень, які потерпіла під психологічним тиском ОСОБА_7 дістала з кишені, а також шляхом ривка заволодів грошима в сумі 110 гривень, які знаходились в гаманці потерпілої, котрий остання тримала в руках, спричинивши ОСОБА_20 матеріальну шкоду на загальну суму 200 гривень.
Крім того, він же, 11.02.2020 року близько 21:20 години, керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи по вулиці Лісній міста Нововолинська неподалік гаражного масиву, повторно здійснив напад на неповнолітню ОСОБА_21 , погрожуючи застосуванням насильства, що проявилось у демонстрації ножа та словесних погрозах вбивством, які потерпіла сприймала за реальні, словесно пред`явив вимогу передачі грошових коштів, застосувавши при цьому насильство у вигляді шарпання за шарф, який був на шиї потерпілої, та відтягування її на узбіччя, відкрито, за допомогою ривка, заволодів мобільним телефоном марки «Blackview A20 Pro» imei: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 року становить 475 гривень, з чохлом, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 року становить 46,67 гривень, та картою пам`яті формату micro SD марки Transcend об`ємом 8 Gb, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 124 від 06.03.2020 року становить 121,67 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 643,34 гривень.
Під час досудового розслідування встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 65 від 27.04.2020 року ОСОБА_7 в даний час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі дисоціативного розладу, псивдодементний синдром, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і до виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2020 року визнано причетність ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нововолинська Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 , раніше не судимого,
до вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній - поміщення до психіатричного закладу, в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до вступу даної ухвали в законну силу, а саме - у КП "Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька", відділення, що знаходиться за адресою: 45623 смт. Олика, вулиця Замкова, 28, Ківерцівський район, Волинська область.
Скасовано арешт, що накладений на жіночі труси, які належать ОСОБА_16 , кухонний ніж із дерев`яною ручкою світло-коричневого кольору; пару кросівок темно-синього кольору невідомої марки; відрізок туалетного паперу; один рулон липкої стрічки типу «скотч»; запальничку білого кольору; одну сигарету марки «BOND Compact»; куртку темно-синього кольору; кепку чорного кольору із позначенням «MAZDA»; баф темного кольору; мобільний телефон марки «BLACKVIEW» блакитного кольору; чохол до мобільного телефону чорного кольору; флеш-картку марки «Transcend» з об`ємом пам`яті 8 Гб; кофту з капюшоном сірого та коричневого кольору із написом «COLLEGE».
Залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та його представника до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою суду вирішено долю речових доказів.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 були вчинені суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, а згідно висновку судово-психіатричного експерта №65 від 27.05.2020 року, він в даний час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психіатричної діяльності у формі дисоціативного розладу, псевдодементний синдром, та не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому за своїм психічним станом до виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. З огляду на дані обставини, суд першої інстанції застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом(Том 2 а.с.50-52).

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , вказував на те, що апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (п.3 ч.1 ст.409 КПК України).

Зазначає про те, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №65 від 27.04.2020 року, на даний час страждає на хронічне психічне захворювання, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Проте, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння, "керуючись прямим умислом, корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном", що свідчить про усвідомлення ним протиправності та незаконності своїх дій. Висновки суду про психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно-небезпечного діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.
Крім того вказує про те, що суд першої інстанції визнав причетність ОСОБА_15 до вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, що не передбачено положеннями ст.513 КПК України. Суд в порушення ст.17 КПК України застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру за відсутності рішення про доведеність його вини у вчиненні суспільно небезпечних діянь. У резолютивній частині свого рішення не вказав про визнання чи невизнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, у стані неосудності.
Посилаючись на вищевказані обставини, прокурор просив оскаржувану ухвалу змінити. Вважати клопотання слідчого про застосування примусових медичних заходів щодо ОСОБА_7 задоволеним. Визнати доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України. Застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України. В решті ухвалу залишити без змін (Том 2 а.с.60-61).
На адресу Волинського апеляційного суду 17.08.2022 року від прокурора у кримінальному провадженні прокурора Нововолинського відділу Володимир-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_14 надійшли зміни та доповнення до апеляційної скарги. Вказує на те, що апеляційна скарга прокурором підтримується однак, на даний час виникла необхідність внести до неї зміни та доповнення.
Вказує, що під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 65 від 27.04.2020 року, на даний час страждає на хронічне психічне захворювання, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Проте, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, «керуючись прямим умислом, корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном», що свідчить про усвідомлення ним протиправності та незаконності своїх дій. Висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Вказує, що згідно постанови Верховного Суду від 07.02.2022 року у даній справі, якою ухвалу Волинського апеляційного суду від 01.04.2021 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, визначальним для судів, які розглядали клопотання про застосування заходів медичного характеру, мало бути встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення, що не було встановлено у даному кримінальному провадженні. Суд касаційної інстанції наголосив, що ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь вважався психічно здоровим і цивільна дієздатність якого не була обмежена. Під час попередніх судових розглядів не встановлено достовірно про можливість ОСОБА_7 усвідомлювати значення та характер своїх дій і керувати ними на час вчинення суспільно небезпечних дій. Місцевим судом не встановлено фактичних даних суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 , а лише взято до уваги зміст клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, Верховний Суд взяв до уваги висновок комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 65 від 27.05.2020 року, з якого не вбачається ні того, що на момент вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь останній був неосудним, ні того, що він усвідомлював у цей час значення своїх дій та міг керувати ними. Прийшов до висновку, що не містять такої інформації й інші матеріали кримінального провадження. Враховуючи наведене, Верховний Суд прийшов до висновку, що підставою для такої зміни міг би слугувати висновок додаткової (повторної) стаціонарної судово - психіатричної експертизи, яка під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не призначалась. Згідно ч.2 ст.439 КК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді

Крім того, за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом Луцький міськрайонний суд Волинської області постановив ухвалу, якою визнав причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, що не передбачено положеннями, зокрема, ст. 513 КПК України.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з тим, суд, у порушення вказаних вимог закону, застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру за відсутності рішення про доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечних діянь. У резолютивній частині ухвали від 17.11.2020 року суд не вказав про визнання чи невизнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, у стані неосудності. За наведених таких суперечливих висновків суду, ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 не може вважатися законною і обґрунтованою.

Наведені порушення вимог КПК, допущені місцевим судом є істотними, вони перешкодили цьому суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення і які в свою чергу позбавляють можливості апеляційному суду зробити висновок про правильність юридичної оцінки дій ОСОБА_7 .

Просить суд ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2020 року у кримінальному провадженні про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати та призначити новий розгляд клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в даному кримінальному провадженні (Том 3 а.с.171-173).

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною в частині вирішення питання щодо цивільного позову. Зазначає про те, що ОСОБА_7 виходячи з висновку експертизи, на час вчинення інкримінованих йому суспільно небезпечних (протиправних) діянь вважався психічно здоровим, іншого не встановлено. Ні під час вчинення протиправних діянь, ані під час розгляду справи в суді, цивільна дієздатність ОСОБА_7 не була обмежена, а тому вважає, що він може відповідати за заподіяну ним шкоду. У чинному КПК України передбачені підстави для залишення цивільного позову без розгляду, і з будь-яких інших підстав, які не передбачені в КПК України, суд не має права залишати цивільний позов без розгляду.
Посилаючись на вищенаведені обставини, просить ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду цивільного позову скасувати, та постановити в цій частині нову, якою цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_11 задовольнити, стягнувши з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 1000 гривень матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди. В решті ухвалу залишити без змін (Том 2 а.с.63-66).
В судове засідання не з`явилися потерпілий ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_12 та його представника ОСОБА_11 .Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги представника потерпілого та апеляційної скарги прокурора зі змінами та доповненнями; міркування прокурора, яка просила задовольнити їх апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілого заперечила; думку особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями визнали частково, щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілого заперечили; перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями вказує про істотне порушення місцевим судом норм кримінального процесуального закону щодо неналежного викладення резолютивної частини судового рішення, яке стосується висновку суду про вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень. Такі доводи прокурора є слушними з врахуванням наступного.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
При цьому, згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.
Пунктом 3 ч.1 ст.372 КПК України передбачено, що у резолютивні частині ухвали зазначається в тому числі і висновки суду.
Главою 39 КПК України визначено процесуальний порядок розгляду кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Положеннями кримінального процесуального закону передбачено дві самостійні процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Перша процедура застосовується до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність у стані неосудності (п.1 ч.1 ст.503 КПК України), друга до осіб, котрі вчинили суспільно небезпечне діяння у стані осудності, але до постановлення вироку суду захворіли на психічну хворобу.
Визначальним при визначенні конкретної процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру є встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення (ч.1 ст.18 КК України).
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання прокурора визнав причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, та вірно застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до медичного закладу із посиленим наглядом.
Підставою для задоволення такого клопотання, як зазначив суд першої інстанції, був висновок судово-психіатричної експертизи № 65 від 27.05.2020 року відповідно до якого у ОСОБА_7 було встановлено тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, що маніфестував після поміщення останнього під варту.
Разом з тим, комісія експертів-психіатрів встановила, що жодних ознак психічних порушень, виявлених при даному обстеженні, до ув`язнення у ОСОБА_7 ніколи не були описано. Враховуючи важкий психічний стан ОСОБА_7 на час проведення експертизи, який потребує інтенсивного психофармакотерапевтичного лікування в стаціонарних умовах, до виходу із хворобливого стану ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. При цьому, комісія експертів-психіатрів не виключила можливості наявності хронічного психічного захворювання у ОСОБА_7 , однак, питання чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в періоди часу, що відносяться до інкримінованих йому діянь, може бути вирішене лише після проведення лікування при додатковій судово-психіатричній експертизі.

Відповідно до постанови Верховного суду від 07.02.2022 року у даній справі, якою ухвалу Волинського апеляційного суду від 01.04.2021 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, визначальним для судів, які розглядали клопотання про застосування заходів медичного характеру, мало бути встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення, що не було встановлено у даному кримінальному провадженні.

Суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь вважався психічно здоровим і цивільна дієздатність якого не була обмежена. Під час попередніх судових розглядів не встановлено достовірно про можливість ОСОБА_7 усвідомлювати значення та характер своїх дій і керувати ними на час вчинення суспільно небезпечних дій.

Судом першої інстанції не встановлено фактичних даних суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 , а лише взято до уваги зміст клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, Верховний Суд взяв до уваги висновок комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 65 від 27.05.2020 року, з якого не вбачається ні того, що на момент вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь останній був неосудним, ні того, що він усвідомлював у цей час значення своїх дій та міг керувати ними. Прийшов до висновку, що не містять такої інформації й інші матеріали кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться у межах висунутого обвинувачення, а у даному випадку лише у межах вимог клопотання, що надійшло на розгляд суду. Змінити клопотання про застосування заходів медичного характеру може лише особа, котра таке клопотання складала.

Враховуючи наведене, Верховний Суд прийшов до висновку, що підставою для такої зміни міг би слугувати висновок додаткової (повторної) стаціонарної судово - психіатричної експертизи, яка під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не призначалась.

Згідно ч. 2 ст. 439 КК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Крім того, за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом Луцький міськрайонний суд Волинської області постановив ухвалу, якою визнав причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, що не передбачено положеннями, зокрема, ст.513 КПК України.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з тим, суд першої інстанції, у порушення вказаних вимог закону, застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру за відсутності рішення про доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечних діянь. У резолютивній частині ухвали від 17.11.2020 року суд першої інстанції не вказав про визнання чи невизнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, у стані неосудності.

За наведених таких суперечливих висновків суду, ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 не може вважатися законною і обґрунтованою.

Колегія суддів наведені порушення вимог КПК України вважає істотними, та такими, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне й обґрунтоване рішення і які в свою чергу позбавляють можливості колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про правильність юридичної оцінки дій ОСОБА_7 .
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищенаведені порушення у відповідності до ст.412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п.3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
При цьому, звертає апеляційний суд увагу на те, що згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про осудність чи неосудність ОСОБА_7 у період вчинення ним суспільно - небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.187, ч.2 ст.189 КК України, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.
Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 про незаконність судового рішення в частині залишення без розгляду цивільного позову, апеляційний суд важає їх передчасними, так як апеляційним судом встановлені порушення кримінального процесуального закону, що були допущені судом першої інстанції.
Відповідно до ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно із ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, цивільний позов у даному провадженні пред`явлений безпосередньо до ОСОБА_7 (цивільний відповідач).
В залежності від встановлення стану неосудності особи щодо якої розглядається кримінальне провадження судом також вирішується питання цивільного позову.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відшкодування шкоди завданої суспільно небезпечним діянням може бути покладено на законних представників у випадку визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною. У разі вчиненні особою кримінального правопорушення цивільний позов залишається без розгляду до видужування такої особи і відновлення кримінального провадження у порядку ст.515 КПК України. Від встановлення факту осудності чи неосудності особи залежить не тільки обрання належної процедури кримінального провадження, а й вирішення долі цивільного позову, якщо такий заявлено.
Разом з цим, вирішення питання щодо цивільного позову можливе при новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в загальному порядку після одужання останнього, або згідно з положеннями ч.7 ст.128 КПК України особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
У зв`язку із скасуванням ухвали суду з процесуальних підстав, інші доводи, які наведені у апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого, слід перевірити при новому судовому розгляді.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону, слід детально перевірити інші доводи апеляційних скарг учасників судового процесу, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року про задоволення клопотання старшого слідчого СВ Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом щодо ОСОБА_7 скасуватита призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий:

Судді: