Справа № 676/2885/15-к
Провадження № 1-кп/676/4/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2022 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_14 , його захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
Досудовим розслідуванням ОСОБА_14 обвинувачується в тому, що він 07 лютого 2015 року близько 20 год. 30 хв. в с. Острівчани Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з метою умисного вбивства з мотивів раптово виниклої особистої неприязні пройшов на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 , взявши біля житлового будинку дерев`яну палицю, яка лежала на землі, і через незачинені двері пройшов до приміщення житлового будинку господарства, зайшов до кімнати, де на ліжку лежала потерпіла ОСОБА_17 , якій умисно наніс більше трьох ударів палицею, яку тримав в правій руці в область передньої поверхні грудної клітки, заподіявши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому третього ребра справа, синця та крововиливу в м`які тканини передньої поверхні грудної клітки справа, які не перебували в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Одразу після цього ОСОБА_14 , діючи в швидкій послідовності, наніс не менше трьох ударів в область голови ОСОБА_17 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому правої скроневої лобної і тім`яної кісток, розповсюдженого субарахноїдального крововиливу правобічної субдуральної гематоми, трьох ран в області правої скроні, в області волосистої частини голови справа, синця в області верхнього і нижнього повік правого ока, що привело до набряку, стискання головного мозку, що перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та внаслідок отримання яких ОСОБА_17 померла на місці події.
Дії обвинуваченого ОСОБА_14 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд приходить до переконання, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження достатніми та допустимими доказами, а відтак обвинувачений підлягає виправданню за цим обвинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_14 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та суду пояснив, що 7 лютого 2015 року з 08 год. до 16 год. працював на домогосподарстві односельчанки на ім`я ОСОБА_18 обрізав гілля біля лінії електропередач, за що отримав 20 грн. Потім повернувся додому, де перебував до ранку наодинці. Алкоголю в той день не вживав. Вранці наступного дня о 08 год. пішов працювати до сусіда, де здійснював прибирання у свинарнику, за що той його нагодував. В обідню пору доби перебував на домогосподарстві в односельчанина на прізвище ОСОБА_19 , куди приїхали поліцейські, посадили його в автомобіль, привезли за місцем проживання, де на веранді будинку сказали одягнути бушлат, що він і зробив. Після чого його відвезли до відділку поліції, де питали про обставини вбивства. Спочатку повідомляв їм, що не вбивав потерпілу, однак поліцейський вдарив його ногою в плечі, через що злякався та дав неправдиві покази. Намалював на аркуші паперу планування будинку потерпілої, оскільки близько 3 років назад рубав дрова на її домогосподарстві, які потім заносив до хати. Не пам`ятає як розказував обставини вбивства під час проведення допиту та слідчого експерименту. Про вбивство дізнався від односельчанина на прізвище ОСОБА_20 . Припустив, що на бушлаті, який одягав лиш він, були краплі саме його крові. Не зміг пояснити чому розказував поліцейським, що наносив потерпілій удар дерев`яною палицею.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що близько дев`яти років доглядала за покійною ОСОБА_17 , яка останні декілька років майже повністю втратила зір. Кожного дня тричі на день вона або її чоловік ОСОБА_22 приносили їсти потерпілій та допомагали у всьому. ОСОБА_17 довірила їй отримувати свою пенсію, яку та витрачала купуючи їй все необхідне. Також, покійна склала заповіт, згідно якого старий будинок та пай після її смерті переходили їй. Однак по спливу більше двох років після смерті потерпілої будинок не переоформила на себе, так як немає потрібних коштів. 07.02.2015 року близько 15 год. принесла потерпілій харчі, залишивши тарілки з їжею на столі в кімнаті, де та лежала на ліжку, розпалила в печі, склала дрова, після чого підперла вхідні двері дерев`яною палицею зі зовнішньої сторони та пішла додому. Близько 09 год. наступного дня попросила чоловіка занести їжу ОСОБА_17 . Він пішов та одразу прибіг назад, повідомивши, що вона напевно не жива, а двері підперті іншою палицею ніж зазвичай. Вона зайшла до хати і побачила, що потерпіла лежить обличчям в подушку, без штанів, лише в кофті та халаті, які були задерті до спини, одна нога звисала з ліжка. Коли її трохи відхилила, взявши за руку, побачила на подушці кров та зрозуміла, що вона мертва. Тоді чоловік побіг за фельдшером, а вона викликала працівників поліції. Перед приїздом працівників поліції її мати ОСОБА_23 змела на підлозі сміття, а вона стерла крихти хліба зі столу. В будинку померлої все було як зазвичай, перевернуто нічого не було. Жодних грошових коштів чи цінних речей в будинку не було. ОСОБА_14 є односельчанином, живе на відстані близько одного км від будинку потерпілої. Декілька разів ОСОБА_17 його наймала рубати дрова, за що потім пригощала. Один раз вона сама також наймала ОСОБА_14 рубати дрова на домогосподарстві потерпілої. Додала, що обвинувачений був в приязних відносинах з потерпілою і взагалі агресивним його ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що впродовж дев`яти років допомагав дружині ОСОБА_21 здійснювати догляд за покійною ОСОБА_17 . Вранці 08 лютого 2015 року близько 09 год. 30 хв. приніс потерпілій складені у кошику харчі. Одразу помітив свіжовиламану гілку дерева на місці тієї палиці, якою зазвичай підпирали вхідні двері. Коли зайшов в будинок, побачив потерпілу, яка лежала на ліжку розкрита з оголеною нижньою частиною тіла. Доторкнувшись до неї пальцями, відчув, що вона холодна. Одразу вибіг з будинку та повідомив про її смерть дружину та тещу, які в свою чергу викликали поліцію та місцевого фельдшера. Додав, що обвинувачений ОСОБА_14 декілька разів кілька років тому приходив до потерпілої виконувати роботи по господарству, відносини між ними були добрі. ОСОБА_14 був спокійний, ніколи агресії не проявляв.
Свідок ОСОБА_24 (фельдшер с. Острівчани) суду пояснила, що вранці 08.02.2015 року донька соціального працівника ОСОБА_21 повідомила про смерть односельчанки ОСОБА_17 . Зайшовши до будинку ОСОБА_17 , побачила останню лежачою на ліжку повернутою на правий бік, головою в подушку зі спущеними ногами. Голова була розбита, а на хустині та подушці кров. Потерпіла була одягнута в чорні штани, нічну сорочку та кофту, волосся скуйовджене. Зрозумівши, що потерпіла померла неприродною смертю, сказала ОСОБА_21 викликати поліцію, що та і зробила. Після приїзду поліцейських, брала участь в огляді місця події та трупа в якості понятої, про що потім підписувалась у протоколі. Вперше зайшовши до будинку потерпілої, бачила як матір ОСОБА_21 змітала сміття біля печі, перед тим розпаливши її. Також бачила на столі пусті від їжі тарілки. Обвинувачений ОСОБА_14 є односельчанином, живе досить бідно, наймається до людей різноробочим за їжу чи невеликі грошові кошті. Не вірить, що ОСОБА_14 міг вбити ОСОБА_25 не бачила, щоб коли-небудь він когось ображав чи поводив себе агресивно.
Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що в лютому 2015 року у вечірню пору доби зайшла до будинку своїх сусідів - братів ОСОБА_27 , де стала свідком того як обвинувачений ОСОБА_28 замахувався качалкою на свого брата ОСОБА_29 . Забравши з його рук качалку, повернулась додому. Ствердила, що обвинувачений ніколи не чіплявся до односельчан, не крав, незважаючи на те, що жив за межею бідності. Наймався до людей різноробочим за харчі чи мінімальні грошові кошти. Агресивно себе не поводив щодо інших людей, конфлікти були лиш з братом.
Як свідчить аналіз представлених суду доказів, вказане обвинувачення ОСОБА_14 ґрунтувалось на припущеннях органу досудового слідства про його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з огляду лише на зізнавальні показання останнього в ході досудового розслідування, а також особу самого обвинуваченого, який страждає психічним розладом, позбавлений можливості нормального ритму життя у зв`язку із відсутністю соціалізації та існуванням поза межею бідності.
Так, причиною смерті потерпілої ОСОБА_17 відповідно до даних висновків первинної та додаткової судово-медичної експертизи №34 від 12.03.2015 року та №1 від 17.04.2015 року (т. 3 а.с. 133-136, 154-156), лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причини смерті №268 від 09.02.2015 року (т. 4 а.с. 44) стали тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому правої скроневої, лобної і тім`яної кісток, розповсюдженого субарахноїдального крововиливу, правобічної субдуральної гематоми трьох ран в області волосистої частини голови справа, синця в області верхнього і нижнього повік правого ока, що привело до набряку, стискання головного мозку, які могли утворитись внаслідок ударів тупими твердими предметами з продовгувато-округлою травмуючою поверхнею, що мала ребро. Також, на трупі ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому третього ребра справа, синця та крововиливу в м`які тканини передньої поверхні грудної клітки справа, легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців на передній поверхні грудної клітки зліва та передньо-боковій поверхні справа, які могли утворитись внаслідок численних ударів тупими твердими предметами з продовгувато-округлою травмуючою поверхнею. На момент нанесення тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_17 перебувала в горизонтальному положенні і удари їй наносились зверху вниз, спереду назад та зліва направо, тобто той хто наносив удари знаходився зліва від неї і був правшею. При цьому, в область голови було нанесено не менше трьох ударів, в область передньої поверхні грудної клітки удари були численні, нашаровані один на одному, тому ідентифікувати кількість неможливо. Висновки вказаних вище експертиз підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_30 .
З даних висновку судово-гістологічної експертизи №300 від 02.03.2015 року (т. 4 а.с. 145) встановлено венозне повнокров`я внутрішніх органів, вогнищевий субарахноїдальний крововилив в головний мозок, незначний набряк головного мозку, ділянки емфіземи дистелектазів в легенях, ділянки артеріального малокров`я міокарда на фоні стенозуючого атеросклерозу міокарда, помірна, в окремих ділянках значна гіпертрофія міокарду, вогнищевий міокардіосклероз, ділянки фрагментації та зернисто-глибчастого розриву м`язових волокон міокарда, дистрофія нирок та печінки, тотальна дискомплексація гепатоцитів.
Наявність в обвинуваченого ОСОБА_14 психічних вад підтверджено висновком судово-психіатричного експерта №209 від 02.04.2015 року та №217 від 30.12.2015 року (т. 1 а.с. 130-132, т. 5 а.с. 50-53), згідно яких ОСОБА_14 на момент вчинення злочину виявляв легку розумову відсталість на рівні поміркованої дебільності з емоційними порушеннями та поведінковими розладами, проте це не позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вказаний розлад почався в дитячому віці і супроводжується порушенням пам`яті та інтелекту. В мотиваційній сфері ОСОБА_14 домінують елементарні потреби. Психічний стан обвинуваченого не вплинув на момент сприйняття події на правильність сприйняття, запам`ятовування, відтворення фактів, що мають значення для справи. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Спеціаліст ОСОБА_31 суду пояснив, що дійсно обвинувачений ОСОБА_14 з 1997 року перебуває на консультативному психіатричному обліку з діагнозом «помірна розумова відсталість», що є важким психічним розладом. Люди з таким діагнозом нездатні мислити абстрактно, їм притаманне лише конкретне мислення, визначене приземленими інстинктами. За весь час перебування на обліку за ним не спостерігалось соціально-небезпечних дій, родичі чи сусіди ніколи не звертались за примусовою госпіталізацією, тому він не знаходився на спеціальному контролі як небезпечна для суспільства особа.
Оцінивши та проаналізувавши пояснення учасників судового розгляду та докази в даній справі, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення зазначеного в обвинувальному акті мотиву вчинення вбивства «раптово виниклу особисту неприязнь». На переконання суду психічний стан обвинуваченого ОСОБА_14 не міг спровокувати вчинення ним такого роду злочинних дій, з огляду на пояснення лікаря психіатра, який спостерігав за ним ще з дитячого віку та жодних звернень щодо необхідності госпіталізації в спеціалізований заклад чи постановки його на спеціалізований облік у зв`язку із вчиненням певних суспільно-небезпечних дій від родичів чи сусідів не надходило. Крім того, всі допитані в судовому засіданні односельчани ОСОБА_14 одностайно вказували, що він ніколи не проявляв агресії до оточуючих, не вчиняв крадіжок, незважаючи на скрутне матеріальне становище та відсутність продуктів харчування, заробляв на своє існування фізичною працею, з потерпілою був в приязних відносинах, декілька років взагалі до неї не навідувався, так як жили в різних сторонах села. Тобто, підтверджень того, що вбивству передував якийсь конфлікт між обвинуваченим та потерпілою, що в подальшому міг стати мотивом вчинення злочину, судом не встановлено, а стороною обвинувачення в ході судового слідства не доведено.
Сторона обвинувачення помилково посилається як на доказ вини обвинуваченого на протокол огляду місця події від 08.02.2015 року (т. 4 а.с. 12-43), оскільки даним процесуальним документом зафіксовано місце безпосереднього вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, обстановку, способи виявлення та вилучення об`єктів та зразків для проведення в подальшому судових експертиз. При цьому, жодний речовий доказ, який був вилучений в рамках даного протоколу та в подальшому досліджений шляхом проведення судово-медичних експертиз, не довів причетності саме обвинуваченого ОСОБА_14 до вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_17 .
Як встановлено з даних протоколу огляду місця події від 08.02.2015 року в період часу з 14 год. 40 хв. до 16 год. 49 хв. в присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_32 було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , на якому розташований одноповерховий будинок. Біля дверей будинку зліва біля стіни виявлено та вилучено дерев`яну гілку, розміром 60см, на подвір`ї біля дверей зліва дерев`яну гілку, розміром 30см. В одній з кімнат будинку виявлено на дивані труп жіночої статті, який розташовується ногами до стіни на лівій боковій поверхні тіла, ліва рука знаходиться під тулубом зігнута в ліктьовому суглобі і тильною поверхнею передпліччя лежить на матраці, права рука знаходиться на правому боці і зігнута в ліктьовому суглобі, тильна поверхня правої кисті лежить на матраці. Нижні кінцівки є анатомічним продовженням тіла. На стіні поряд з диваном наявні бризки плям бурого кольору неправильної геометричної форми, з яких зроблено зіскоби на марлевий тампон. На голові трупа хустина, яка просякнута рідиною буровато-червоного кольору в області, що прилягає до правої скроні та підборіддя. Труп одягнутий в светр шерстяний червоного кольору, який у верхній третині лівого рукава просякнутий речовиною червоно-бурого кольору. Шкірні покриви обличчя в усіх ділянках вкриті рідиною, подібною на кров. В правій скроневій ділянці з розповсюдженням на зовнішні відділи лобної кістки та на тім`яну кістку є рани розміром близько 10,5-11 см, шириною 1,5см з осадними краями в дні рани, вбачаються уламки кісток склепіння черепа, тканини головного мозку та пошкоджена тверда мозкова оболонка. Тканини наволочки та матраца, на якому лежить тіло, просякнуті рідиною бурого кольору. Під подушкою було виявлено та вилучено трикотажні штани синього кольору. Також, з поверхні дверей кімнати було виявлено та вилучено слід тканини, на якому наявний дактилоскопічний слід.
Разом з тим, наданий стороною обвинувачення як доказ винуватості ОСОБА_14 протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.02.2015 року (т. 4 а.с 96), слід в силу п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України визнати недопустимим доказом з огляду на наступне.
Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_14 08.02.2015 року в період часу з 18 год. 55 хв. до 19 год. 10 хв. було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а не ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, жодних процесуальних документів, які б свідчили про подальше виділення чи перекваліфікацію кримінального провадження в матеріалах досудового розслідування немає. Крім того, слідчим в рамках даної слідчої дії було здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_14 , під час якого виявлено та вилучено військовий бушлат, сірий піджак, коричневі штани, калоші, чорні чоловічі плавки.
Відповідно до ч. 3 ст. 208, ч. 2 ст. 234 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 цього Кодексу. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
Тобто, обшук є процесуальною дією, яка потребує попереднього дозволу суду, і єдиною імперативною підставою для його проведення є ухвала слідчого судді. Натомість, орган досудового розслідування здійснив обшук ОСОБА_14 без передбаченої на те законом підстави, що в силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України має наслідком його недопустимість.
Крім того, суд звертає увагу на порушення органом досудового розслідування права на захист підозрюваного ОСОБА_14 з огляду на вимоги ст. 52 КПК України, якою закріплено обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Підозрюваним відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК є особа, яка, зокрема, затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Всупереч зазначених вимог орган досудового розслідування у відсутності захисника, який на момент затримання вже був залучений (08.02.2015 року о 18 год. 55 хв.) згідно доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою (т. 4 а.с. 94), здійснив обшук підозрюваного ОСОБА_14 , а також процедуру відібрання зразків в підозрюваного ОСОБА_14 для експертизи в період часу з 21 год. 38 хв. до 23 год. 19 хв. 08.02.2015 року, а саме нігтьових пластин з правої та лівої рук, крові, змивів шкіряних покривів правої та лівої рук, що підтверджено протоколами отримання зразків для експертизи від 08.02.2015 року (т. 4 а.с 109-113), у зв`язку з чим суд позбавлений можливості посилатись на такі докази при ухваленні судового рішення, а тому вказані протоколи слід в силу вимог п. 3 ст. 87 КПК України визнати недопустимими доказами.
Правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо саме початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення підозрюваним свого права на захист йому, зазвичай, повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження», що також закріплено в статтях 59 та 63 Конституції України.
Зважаючи на визнання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.02.2015 року та протоколів отримання зразків для експертизи від 08.02.2015 року недопустимими доказами, суд, враховуючи доктрину «плодів отруєного дерева», описану в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гефген проти Німеччини», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж, автоматично визнає недопустимими такі докази як висновки судово-імунологічної експертизи №156 від 09.04.2015 року, №154 від 09.04.2015 року, №157 від 06.04.2015 року, №155 від 15.04.2015 року, №153 від 06.04.2015 року, №177 від 17.02.2015 року, №176 від 09.04.2015 року, №31 від 05.03.2015 року (т. 4 а.с. 206-207, 213, 219, 169, 175, т. 5 а.с. 5, 18, 31-32), висновок за результатами судової біологічної експертизи № 146 від 04.04.2016 року (т. 1 а.с. 189-207) в частині дослідження генетичних ознак крові, виявлених на куртці військового бушлату.
Дослідивши протокол слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 09.02.2015 року (т. 4 а.с. 114-117) судом встановлено, що проведення даної слідчої дії, датованої в період часу з 14 год. 01 хв. до 15 год. 40 хв. 09.02.2015 року, розпочинається в приміщенні службового кабінету СВ Кам`янець-Подільського РВ УМВС в Хмельницькій області, де в присутності понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , захисника ОСОБА_15 , підозрюваний ОСОБА_14 розповідає, що вдарив потерпілу палкою. Після чого відеозапис зупиняється та відновлюється вже на місці події на території домогосподарства АДРЕСА_3 , де підозрюваний ОСОБА_14 в приміщенні будинку розповідає та відтворює обставини вчинення кримінального правопорушення як відкрив вхідні двері до будинку, що були закриті на гілку, зайшов до кімнати, де на ліжку лежала потерпіла головою до стіни (показав на манекені), а лицем до верху, вдарив один раз дерев`яною палицею по голові, після чого вийшов з будинку та викинув палицю в яр. Крові на потерпілій він не бачив, палиця, якою наносив удар, за його словами, була свіжо зламана, кругла з трьома ребрами. Дану палицю ОСОБА_14 пояснив, що підняв із землі на подвір`ї домоволодіння.
Суд критично оцінює дані, отримані в ході вказаного вище слідчого експерименту, з огляду на наступне.
Так, протоколом огляду місця події від 08.02.2015 року зафіксовано місце розташування трупа не головою до стіни, як вказував ОСОБА_14 , а ногами. Палиця, за словами ОСОБА_14 , була свіжо зламана, при цьому він її підняв із землі поблизу будинку потерпілої, а не зламав з дерева, кругла з трьома ребрами, що ніяким чином не відповідає зовнішньому вигляду вилученої палиці, яка ребер не має. Також, ОСОБА_14 відтворював лише один удар палицею по голові потерпілої, що суперечить викладеному обвинуваченню та висновку судово-медичної експертизи № 34 від 12.03.2015 року про нанесення не менше трьох ударів по голові потерпілої та численних ударів (не менше трьох згідно обвинувального акта) по грудній клітині, які передували ударам по голові. ОСОБА_14 не повідомляв про будь-які конфлікти з потерпілою, які передували та могли спровокувати її вбивство, натомість в обвинувальному акті мотивом скоєння вбивства зазначено «раптово виниклу особисту неприязнь». Незважаючи на велику кількість крові на постільній білизні, стінах та самій потерпілій, ОСОБА_14 ніякої крові після нанесення удару не бачив.
Крім того, органом досудового розслідування під час здійснення даної слідчої дії було порушено вимоги ч. 5 ст. 240 КПК України, якою передбачено, що слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи. Натомість, в матеріалах кримінального провадження не міститься відповідної ухвали слідчого судді про дозвіл на проникнення до житла особи з метою проведення слідчого експерименту.
Враховуючи відсутність правової підстави для проведення вказаної слідчої дії, ряд відмінностей, які містяться в даному протоколі в порівнянні з обставинами вбивства, встановленими та зафіксованими в ході здійснення огляду місця події та подальших проведених експертиз, з огляду на пояснення ОСОБА_14 , надані в судовому засіданні, враховуючи психічне захворювання останнього, внаслідок якого він легко підпадає під вплив інших осіб, суд позбавлений можливості оцінювати такий доказ як належний та допустимий.
За версією сторони обвинувачення знаряддям злочину стала дерев`яна палиця, яку згідно протоколу огляду місця події від 09.02.2015 року (т. 4 а.с. 118) було виявлено та вилучено в період часу з 15 год. 00 хв. до 15 год. 15 хв. в присутності понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_33 , в яру на відстані 31 м від дороги поряд з домоволодінням АДРЕСА_3 , кінці якої загострені неправильної геометричної форми та на якій наявні плями бурого кольору різних форм.
За змістом частини 2 ст. 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.
Пунктом 11 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, передбачено, що вилучені предмети, які є речовими доказами, повинні бути оглянуті (у необхідних випадках за участі спеціаліста), детально описані в протоколі огляду, в якому відображаються кількісні та якісні характеристики предметів, всі інші індивідуалізуючі ознаки, які дозволяють відрізнити об`єкт від подібних йому, а також ті, які зумовлюють його доказове значення , після огляду речові докази приєднуються до справи постановою працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, ухвалою або постановою судді.
В постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі 555/456/18 закріплено, що у будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК України, належним чином залучені до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу. З ними повинні мати можливість ознайомитися сторони, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, як під час досудового розслідування в порядку статті 221 КПК, так і після його закінчення в порядку статті 290 КПК.
В порушення зазначених вище існуючих вимог закону щодо порядку огляду та вилучення речових доказів у кримінальних провадженнях, органом досудового розслідування не було детально зафіксовано із застосуванням фото чи відеозйомки, зазначенням у відповідних одиницях виміру довжини, ширини, об`ємів вилученої палиці, форми та величин плям бурого кольору, які містились на ній, інших індивідуальних, притаманних саме цій палиці ознак, які відрізняють її від тотожних. Вилучена палиця як знаряддя злочину, була передана на ряд експертних досліджень без проведення необхідного та належного огляду одразу після її вилучення та до передання на експертні дослідження, а також залучення такого доказу до кримінального провадження шляхом визнання його речовим доказом.
Натомість, слідчим було оглянуто дану палицю та приєднано її до матеріалів кримінального провадження вже після проведення всіх експертних досліджень 16.04.2015 року, що підтверджено протоколом огляду та постановою про приєднання предметів, які можуть мати доказове значення до матеріалів кримінального провадження та передачу їх на зберігання, які датовані 16.04.2015 роком (т. 5 а.с. 65-67, 68, 69).
Враховуючи викладене вище, суд не може оцінювати висновок судово-імунологічної експертизи №263 від 10.04.2015 року (т. 5 а.с. 11-12), згідно якого на дерев`яній палиці знайдена кров людини, яка може належати в тому числі і потерпілій ОСОБА_17 , висновок додаткової судово-медичної експертизи №1 від 17.04.2015 року (т. 4 а.с. 154-156), яким вирішувалось питання в частині можливості спричинення вилученою палицею наявних на тілі потерпілої ОСОБА_17 тілесних ушкоджень та висновок за результатами судової біологічної експертизи № 146 від 04.04.2016 року (т. 1 а.с. 189-207), яким не встановлено генетичних ознак слідів крові потерпілої ОСОБА_17 на дерев`яній палиці, з огляду на те, що позбавлений можливості встановити відповідність та достовірність вилученої палиці під час огляду місця події тій палиці, щодо якої проводились зазначені експертні дослідження. А тому, в силу ст. 86 КПК України вважає за необхідне визнати висновок судово-імунологічної експертизи №263 від 10.04.2015 року, висновок додаткової судово-медичної експертизи №1 від 17.04.2015 року та висновок за результатами судової біологічної експертизи № 146 від 04.04.2016 року в частині дослідження даної палиці, недопустими доказам, на які суд них не може посилатися при ухваленні свого рішення.
Разом з тим, спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_17 саме дерев`яною палицею не знайшло свого підтвердження згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 120-мк від 01.12.2015 року (т. 1 а.с. 125-129), яким встановлено, що навколо складових частин вилученої з правої тім`яної ділянки голови трупа ОСОБА_17 виявлені як хаотично, так і топографічно розташовані слабовиражені сліди сполук 3-х валентного заліза, які можуть бути наслідком стороннього забруднення. А от будь-яких макроскопічно та мікроскопічно видимих слідів залишків деревини на краях та в просвіті рани не виявлено. На переконання суду, спричинення не менше трьох ударів дерев`яною палицею в область голови з прикладанням значної сили, що призвело до смерті потерпілої мало би залишити відповідні макроскопічні чи мікроскопічні сліди від такого предмету.
Також, не може вважатись формальністю, а є очевидним порушенням норм КПК України незалучення стороною обвинувачення захисника в рамках процедури повідомлення підозрюваного ОСОБА_14 про зміну раніше повідомленої підозри, що мало місце 02.06.2015 року (т. 5 а.с. 99). Так, орган досудового розслідування всупереч вимогам ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, якими передбачено обов`язкову участь захисника у кримінальних провадженнях щодо особливо тяжких злочинів та щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізовувати свої права, незважаючи на наявність в матеріалах кримінального провадження висновку судово-психіатричної експертизи від 02.04.2015 року, повідомив ОСОБА_14 про зміну раніше повідомленої підозри у відсутності захисника ОСОБА_15 , що є грубим порушення права на захист особи підозрюваного.
Для суду не мають ані обвинувального ані виправдувального значення такі докази як:
- протоколи тимчасового доступу до речей та документів від 11.03.2015 року (т. 4 а.с.69-72, 80-81), отримані на підставі ухвал слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.02.2015 року (т. 4 а.с. 66, 76), в яких зафіксовано інформацію про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг у період вчинення кримінального правопорушення у зоні дії визначених базових станцій;
- висновок судово-імунологічної експертизи №152 від 10.04.2015 року (т. 5 а.с. 24-25), згідно якого на штанах жіночих, вилучених під час огляду місця події слідів сперми не виявлено та знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени А і Н, яка може належати в тому числі і потерпілій ОСОБА_17 ;
- висновок судово-медичної експертизи №32 від 05.03.2015 року (т. 5 а.с. 38-40) згідно якого в піднігтьовому вмісті правої потерпілої ОСОБА_36 крові не виявлено, знайдено без`ядерні епітеліальні клітини людини, походження яких за рахунок клітин власного нігтьового ложе найбільш імовірне, в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_17 знайдено кров та без`ядерні епітеліальні клітини людини, які не могли походити від обвинуваченого ОСОБА_14 , так як у його крові відсутній антиген А, походження без`ядерних епітеліальних клітин за рахунок клітин власного нігтьового ложе найбільш імовірне;
- висновок судово-медичної експертизи № 83 від 09.02.2015 року (т. 4 а.с. 150), яким підтверджено відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_14 ;
- висновок судово-імунологічної експертизи №2 від 25.02.2015 року (т. 4 а.с. 141), згідно якого при мікроскопічному дослідженні вмісту піхви, ротової порожнини та прямої кишки з трупа ОСОБА_17 сперматозоїдів не виявлено;
- висновок судово-токсикологічної експертизи №393 від 19.02.2015 року (т. 4 а.с. 142), яким підтверджено відсутність в крові потерпілої ОСОБА_17 етилового алкоголю;
- висновок судово-імунологічної експертизи № 178 від 27.02.2015 року (т. 4 а.с. 162-163), згідно якого кров з трупа ОСОБА_17 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО;
- висновок судово-імунологічної експертизи №174 від 09.04.2015 року (т. 5 а.с. 181), згідно якого на шматку бинта, на який зроблено зіскоб речовини бурого кольору з поверхні стіни біля ліжка на місці події, слідів крові не виявлено;
- висновок судово-імунологічної експертизи №173 від 09.04.2015 року (т. 5 а.с. 200), згідно якого на дерев`яній щепці, вилученій під час огляду місця події, слідів крові не виявлено;
- висновок судової трасологічної експертизи №25-Тр від 27.02.2015 року (т. 4 а.с. 193-194) згідно якої слід тканини виявлений та вилучений в ході огляду місця події, придатний для встановлення групової належності тканини, якою залишено слід.
Перераховані вище докази жодним чином не підтверджують вину саме обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а є лише дослідженням зібраних речових доказів у справі.
Разом з тим, при ухваленні виправдувального вироку суд враховує висновки, закріплені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23.09.2019 року у справі № 728/2724/16-к, згідно з якими у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог статей 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК він не може залишити поза увагою доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора чи потерпілого, щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону під час нового розгляду в суді першої інстанції.
Так, згідно ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2016 року (т. 2 а.с. 121-124) виправдувальний вирок Кам`янець-Подільського суду Хмельницької області від 25.05.2016 року (т. 2 а.с. 30-37) було скасовано та призначено новий розгляд матеріалів даного кримінального провадження у зв`язку з недотриманням порядку розподілу справи між суддями і проведення його у неавтоматичному режимі. При цьому доводів сторони обвинувачення про порушення судом правил оцінки доказів та доведеність винуватості виправданого в інкримінованому злочині, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не розглянув та не висловив власного ставлення щодо їх переконливості, обґрунтованості висновків суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_14 та підстав ухвалення такого вироку. В ухвалі апеляційного суду немає вказівки, що ці обставини мають бути перевірені під час нового розгляду судом першої інстанції, а також не викладено підстав скасування вироку суду через необґрунтоване виправдання ОСОБА_14 .
Об`єднана палата Касаційного кримінального Верховного суду у своїй постанові від 14.09.2020 року в справі №740/3597/17 зазначила про те, що зі змісту ст. 421 КПК України вбачається, що погіршення становища обвинуваченого можливе виключно за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а відповідно до ст. 416 КПК таке погіршення може мати місце тільки, якщо вирок було скасовано з цих підстав (або також із цих підстав) та наголосила на тому, що засудження особи під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку є крайнім за тяжкістю випадком погіршення становища особи в кримінальному провадженні. Системний аналіз вказаних вище норм кримінального процесуального законодавства дозволяє зробити висновок, що вони мають в однаковій мірі застосовуватися як під час нового розгляду після скасування вироку за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, так і під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку.
Таким чином, зважаючи на підстави скасування виправдувального вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.05.2016 року, суд під час нового розгляду кримінального провадження, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 416, ст. 421 КПК, позбавлений процесуальної можливості ухвалити обвинувальний вирок в даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 95 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, при цьому жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), необхідно оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року), і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність і точність (п.86 рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов» проти України від 11.07.2013 року).
У п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 17 та ч. 3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєні конкретного злочину повністю доведена належними, допустимими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
З урахуванням вищезазначеного, вина ОСОБА_14 в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_17 стороною обвинувачення не доведена, а тому його слід визнати невинуватими та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_14 , у виді тримання під вартою слід скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України.
У зв`язку з винесенням судом виправдувального вироку, не підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст. 124 КПК України витрати на залучення експертів, а тому їх слід віднести на рахунок держави.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України,
ОСОБА_14 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Скасувати обраний ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.
Речові докази відповідно до постанови про приєднання предметів, які можуть мати доказове значення до матеріалів кримінального провадження та передачу їх на зберігання від 16.04.2015 року (т. 5 а.с. 68), зокрема пару гумових калош, штани чоловічі, бушлат військового зразка, чоловічий піджак, чоловічі плавки повернути обвинуваченому ОСОБА_14 , всі інші знищити.
Процесуальні витрати на проведення молекулярно-генетичної експертизи в сумі 7938,60 грн. (т. 2 а.с. 188), судової трасологічної експертизи в сумі 368,28 грн. (т. 4 а.с. 192) віднести на рахунок держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя

Судді