УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2022 року

м. Київ
справа № 738/912/21
провадження № 51-1290 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2022 року,
встановив:
Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мени Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 06 червня 2018 року вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, в спричиненні ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за обставин, викладених у вироку.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок районного суду - без зміни.
Захисник звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення суду першої та апеляційної інстанцій та клопотанням про поновлення строку їх оскарження.
Розглянувши наведені у клопотанні захисника причини пропуску ним строку на касаційне оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі засудженого через суворість, незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, а саме, ст. 75 КК України.При цьому посилається на ту обставину, що районний суд, призначаючи ОСОБА_5 занадто суворе покарання за ч. 1 ст. 122 КК України та остаточне покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, без застосування ст. 75 КК України, не врахував те, що засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, має посередню характеристику за місцем проживання. Крім того, захисник стверджує, що судом були безпідставно взято до уваги обставини, які обтяжують покарання винному-вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка перебуває у безпорадному стані та вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп?яніння. При цьому зазначає, що апеляційний суд належним чином не оцінив доводи сторони захисту та необгрунтовано залишив вирок районного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_5 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі,згідно з вимогами ст. 65 КК України з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та думку потерпілого щодо призначення покарання. Обставин, які пом`якшують покарання винному ОСОБА_5 судом не встановлено. Обставинами, які обтяжують покарання винному, судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка перебуває у безпорадному стані, рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп?яніння.

На підставі цих даних в їх сукупності та взаємозв`язку, а саме, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи засудженого, який раніше неодноразово судимий та вчинив кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання після застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вину визнав, його віку, того, що він на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, задовільну характеристику з місця проживання, позицію потерпілого, який просив призначити ОСОБА_5 суворе покарання, відсутність пом?якшуючих обставин та наявність трьох обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України та призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, без звільнення винного від відбування покарання з випробуванням.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про безпідставне визнання обставинами, які обтяжують засудженому покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка перебуває у безпорадному стані та вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп?яніння, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, судами встановлено, що згідно інформації, яка міститься у вкладному бланку до амбулаторної картки № 7 від 23 травня 2021 року, ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп?яніння, при цьому вказано ознаки такого сп?яніння, а також зазначено, що останній підтвердив про вживання алкоголю. Крім того, у судовому засіданні районного суду свідки та потерпілий пояснили, що від ОСОБА_5 було чутно запах алкоголю, у нього було почервоніння обличчя, нестійка хода, що у сукупності є належним доказом стану алкогольного сп?яніння винного під час вчинення кримінального правопорушення. Крім того, судами взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_6 , згідно яких під час вчинення ОСОБА_5 щодо нього протиправних дій, він кричав винному, що являється інвалідом, і дані показання були підтверджені поясненнями свідків, які також чули крик потерпілого про допомогу і про те, що він є інвалідом.
При розгляді апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок районного суду без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, враховуючи, що в касаційній скарзі захисника відсутнє таке обґрунтування необхідності пом?якшення призначеного засудженому покарання, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судами покаранням та вчиненими злочинними діями, колегія суддів вважає, що призначене покарання, не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості. У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.
Тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 остаточне покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Поновити захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 строк касаційного оскарження вироку Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року та ухвали Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2022 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3