ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/518/22 Справа № 211/8043/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000776 28 травня 2019 року, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривого Рогу Дніпропетровської
області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 345 КК України, та виправдано.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення в тому, що 28 травня 2019 року старший слідчий СВ Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_11 та уповноважений сектору кримінальної поліції Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_12 (далі працівники поліції) відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року являються працівниками правоохоронного органу на службі у форменому обмундировані, визначеному для працівників з відповідними знаками розрізнення, та екіпіровані відповідно до вимог нормативних актів табельною зброєю із спецзасобами на службовому автомобілі «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували у складі слідчо-оперативної групи згідно графіку чергування Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області на 28 травня 2019 року.
28 травня 2019 року о 09.04 год. до чергової частини Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , заявник представник служби охорони ОСОБА_13 повідомив, що зі сторони фасаду будівлі центрального офісу ТОВ «Кривбасметалстіл» невідомі особи, які орендують сусідню територію, за допомогою електричної болгарки збираються зрізати спільні двері офісу.

Працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за вказівкою оперативного чергового Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, виконуючи свої повноваження, відповідно до покладених на них завдань, передбачених п. 5 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) та п. 6 розділу II Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №575 від 07 липня 2017 року, тобто з метою своєчасного реагування на повідомлення, з`ясування обставин правопорушення, що мають значення для всебічного, повного і неупередженого їх дослідження та встановлення осіб, які його вчинили, на службовому автомобілі направились до місці події за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 97.

28 травня 2019 року приблизно о 10.00 год., перебуваючи на місці події, працівниками поліції під час з`ясування обставин виклику та огляду місця події, а саме приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено ОСОБА_8 , яка намагалась пройти до даного приміщення.

В цей же час ОСОБА_8 усвідомлюючи, що ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу - слідчим слідчо-оперативної групи Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яка виконувала покладені на неї повноваження, передбачені Законом, та при цьому була одягнена у формений одяг (однострій) з відповідними знаками розрізнення, в ході спроби з`ясування обставин події ОСОБА_11 , перебуваючи в проході дверей до приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , почала поводити агресивно, стала перешкоджати ОСОБА_11 виконувати свої службові обов`язки, відтісняючи її з проходу дверей до вищезазначеного приміщення, намагаючись таким чином проникнути до нього, відмовляючись при цьому від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог ОСОБА_11 про припинення неправомірних дій, реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_8 схопила правою рукою ОСОБА_11 за ліве плече та потягнула, тим самим спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців по передній та зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України за ознаками умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції зазначив, що за відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови, доручення керівника слідчому на проведення досудового розслідування, витягу з ЄРДР з зазначенням слідчого ОСОБА_14 , як такого, що здійснює досудове розслідування, прийшов до висновку про здійснення досудового розслідування слідчим ОСОБА_14 без законних на те повноважень, а відповідно докази, зібрані слідчим ОСОБА_14 , слід визнати недопустимими. Крім того суд прийшов до висновку, що фактично підозра обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, була пред`явлена з порушенням порядку та встановленої процедури з огляду на відсутність підпису у постанові про призначення групи прокурорів станом на 20 грудня 2019 року, що була розкрита обвинуваченій ОСОБА_8 та її захиснику. Також суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 в пред"явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України не була доведена, оскільки висунуте ОСОБА_8 обвинувачення не містить зазначення того, у зв`язку з виконанням яких саме службових обов`язків ОСОБА_8 завдала ОСОБА_11 тілесні ушкодження та на що був спрямований умисел обвинуваченої. При цьому суд вказав, що зазначений у обвинувальному акті механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень суперечить висновку експерта № 1494.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, направлені на виправдання обвинуваченої, та відкинув інші. Вказує, що судом не було з`ясовано причини розбіжностей показань свідків та не усунуто їх. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути як за обставин, вказаних свідком ОСОБА_15 , так і за обставин, вказаних свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілою. Звертає увагу, що з відеозапису чітко вбачається, що напроти потерпілої знаходилась лише обвинувачена і лише вона мала можливість схопити потерпілу за нижню третину лівого плеча та спричинити тілесні ушкодження. Вважає, що обставини спричинення тілесних ушкоджень свідчать про наявність у обвинуваченої мотиву невдоволеності виконанням потерпілою своїх службових обов`язків та кінцеву основну мету запобігання виконанню службових обов`язків. Звертає увагу на суперечності висновків суду при наданні оцінки належності повноважень слідчого та прокурора, а саме вказавши на відсутність у матеріалах провадження, зокрема, витягу з ЄРДР із зазначенням слідчого, як такого що здійснює досудове розслідування, суд проігнорував наявність витягу з ЄРДР, в якому прокурор вказаний як такий, що здійснює процесуальне керівництво. Звертає увагу, що в матеріалах наглядового провадження наявна підписана постанова про призначення групи прокурорів, яка виготовлена та підписана одразу ж після надходження провадження, а саме 22 липня 2019 року, при цьому йому не відомо чому слідчим надано для ознайомлення стороні захисту проект цієї постанови. Звертає увагу, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначено не всіх секретарів та прокурорів, які приймали участь у судових засіданнях.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд допустив суперечності у своїх висновках, оскільки фактично встановив наявність факту події злочину, при цьому виправдав обвинувачену на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме через недоведеність того, що правопорушення вчинено. Звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі №128/1266/16-к. Вказує, що всупереч висновкам суду щодо неможливості спричинення обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень лівою рукою, оскільки вона весь час тримала в ній мобільний телефон, з наявного в матеріалах провадження відеозапису слідує, що обвинувачена хапається обома руками за металеву решітку. Зазначає, що висновки суду про те, що сліди, залишені лівою рукою чи правою є відмінними, є лише припущенням суду та не підтверджуються матеріалами провадження. Вказує, що суд безпідставно взяв до уваги результати обстежень на поліграфі. Звертає увагу, що суд в порушення вимог ст.ст. 56, 325 КПК України систематично не повідомляв її про розгляд справи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості приймати участь у певних судових засіданнях, під час яких вирішувались важливі процесуальні питання. Вважає, що описані у вироку процесуальні порушення сторони обвинувачення, навіть якщо і мають місце, ніяким чином не могли вплинути на право на захист обвинуваченої та стати на заваді можливості доводити свою невинуватість.
На апеляційні скарги обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_18 подали заперечення, в яких просять залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни. Зазначають, що потерпіла за допомогою свідків, не представившись, не надаючи на ознайомлення своє посвідчення, не маючи відповідних законних повноважень, не впускала ОСОБА_8 у її власне приміщення та згодом, застосувавши фізичну силу, виштовхнула її на вулицю, чим порушила права власника та перевищила надані їй законом повноваження. Вказують, що стороною обвинувачення не доведено факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченою та наявності у останньої прямого умислу на нанесення тілесних ушкоджень. Звертає увагу на відсутність у слідчого та прокурора повноважень у кримінальному провадженні, а посилання прокурора на наявність витягів з ЄРДР як на підтвердження повноважень слідчого та прокурора є безпідставними.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурори підтримали апеляційну скаргу сторони обвинувачення та апеляційну скаргу потерпілої.
Представник потерпілої ОСОБА_10 підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілої та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Обвинувачена ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково на таких підставах.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
У справі Kari-PekkaPietilainenv. Finland (Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22 вересня 2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення...».
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_8 невинуватою за інкримінованим їй кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 345 КК України, суд у вироку навів показання обвинуваченої, потерпілої та свідків, які вони давали в судовому засіданні, й дослідив письмові докази, покладені в основу обвинувачення.
Як слідує з оскарженого вироку, обгрунтовуючи висновок про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, суд в порушення вимог ст.ст. 94, 374 КПК України взагалі не надав належної оцінки всім зібраним у провадженні доказам з огляду на їх сукупність та взаємозв`язок, окремі з них взагалі залишив без оцінки, не врахував характер вчиненого правопорушення та обставини його скоєння, що потребували більш детального аналізу та оцінки непрямих доказів кримінального провадження та перевірки достовірності та допустимості інших доказів.
Відповідно до пояснень ОСОБА_8 остання заперечувала свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та факт нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілій.
З наявних в матеріалах провадження відеозаписів з камер спостереження слідує, що ОСОБА_8 в момент, коли її чоловік розпочав спробу зайти до приміщення, поруч з ним стала намагатись також зайти в приміщення, при цьому вона перебувала навпроти ОСОБА_11 , що залишалась на порозі, після чогопід тиском чоловіків розпочалась тиснява, в ході якої Буркови були витіснені з приміщення, при цьому на відео не видно, як саме отримала тілесні ушкодження ОСОБА_11 та в який момент.

Разом з цим, потерпіла ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 зазначали, що коли ОСОБА_8 намагалась зайти до приміщення, відбувалась штовханина, під час якої обвинувачена знаходилась попереду потерпілої та обличчям до неї, при цьому свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 стверджували, що бачили, як обвинувачена руками штовхала потерпілу.

Водночас, в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих експериментів, в ході яких свідок ОСОБА_15 вказав, що обвинувачена правою рукою нанесла тілесні ушкодження потерпілій, а свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_17 вказали, що лівою.

При цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1494 від 07 жовтня 2019 року тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути при механізмах, на які вказували свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 під час проведення слідчих експериментів.

Отже, за наявності різних версій в частині механізму спричинення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій, суд вказані суперечності не усунув, й не надав цим обставинам належної оцінки, не врахував індивідуальне сприйняття потерпілою та свідками подій, учасниками яких вони були, та значний час, який сплинув з моменту вчинення правопорушення.

Водночас, в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень судом не обгрунтовано належним чином свого висновку про те, що сліди залишені лівою рукою чи правою є відмінними та не можуть бути ідентичними, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1494 від 07 жовтня 2019 року тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути при механізмах, на які вказували свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 під час проведення слідчих експериментів, тобто тілесні ушкодження могли бути нанесенні як лівою, так і правою рукою обвинуваченої, зверненої обличчям до потерпілої.

Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок про недоведеність заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням нею як працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків.

При цьому судом було констатовано, що ОСОБА_8 усвідомлювала, що ОСОБА_11 є співробітником поліції, що приїхала за викликом, при цьому обвинувачена висловлювала невдоволення з приводу дій поліцейської, а саме, що та, стоячи на порозі, перегородила їй доступ до приміщення та пропонувала вийти з приміщення і з`ясувати обставини на подвір`ї, у той час, як ОСОБА_8 бажала зайти до приміщення, пояснюючи, що вона є його власником.

Також, з наданих під час розгляду провадження у суді першої інстанції показань потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 слідує, що вимоги потерпілої вийти з приміщення і з`ясувати обставини на подвір`ї обурили обвинувачену, що може свідчити про мотив нанесення обвинуваченої потерпілій тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням останньою як працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків, що не було спростовано судом в оскаржуваному вироку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що положеннями ст. 373 КПК України чітко встановлено підстави для ухвалення виправдувального вироку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Зазначені норми закону різняться за своєю правовою природою та містять самостійні підстави для їх застосування.
Разом з тим, виправдовуючи обвинувачену за ч. 2 ст. 345 КК України суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, не доведена (п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України), при цьому вказав, що обвинувачена підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, відповідно до якого особа підлягає виправданню якщо не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, тобто припустився протиріч в мотивувальній частині вироку в частині зазначення підстав виправдання, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею (пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.
Слід зауважити, що вирок суду повинен бути чітким і зрозумілим та не викликати сумнівів, суперечностей та двозначного тлумачення.
Як видно з оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України, суд в резолютивній частині вироку суд взагалі не зазначив підставу виправдання, не послався на норму процесуального закону, а саме пункт ч. 1 ст. 373 КПК України, що передбачає конкретні підстави виправдання особи.
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з цим, враховуючи, що судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження доказів у провадженні, оскільки ці обставини не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на ці обставини апеляційний суд вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора та потерпілої, що обумовлює часткове задоволення поданих апеляційних скарг і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_20 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4