ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2373/22 Справа № 937/8225/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002408 від 06.10.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області 15 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зокрема щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника - ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області 15 липня 2022 року, зокрема обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12.09.2022 включно, без визначення розміру застави.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахувавши те, що зокрема ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, дійшов висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, та жоден з більш м"яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти, крім як тримання під вартою, тому продовжив застосування цього запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на більш м"який, не пов"язаний із позбавленням волі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, обвинувачений посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Апелянт зазначає, що суд, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не надав належної оцінки тим обставинам, що клопотання прокурора не містить належного й достатнього обґрунтування того, з посиланням на докази, що заявлені ризики об"єктивно існують, та всупереч завданню кримінального процесуального закону та меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження, продовжив застосування найсуворішого запобіжного заходу, який не відповідає його особі та обставинам цього провадження. При цьому, апелянт вважає, що відносно його може бути застосований більш м"який запобіжний захід, який буде доцільний та достатній у цьому випадку, для забезпечення належної процесуальної поведінки, тому просить ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.10.2020 було обрано щодо ОСОБА_5 у цьому провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в установленому законом порядку.
Відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та розпорядження Голови Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, було змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
З огляду на ці обставини, 15.07.2022 Томаківським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, зокрема обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0002408 від 06.10.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за наслідками чого було постановлено оскаржувану ухвалу.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
При цьому, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, й що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Апеляційний суд погоджується з тим, що заявлені прокурором ризики є доведеними та підтверджуються наявними у провадженні доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту таких надано не було.
Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Частиною 4 цієї статті передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи клопотання прокурора, й враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочіну, не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відсутності можливості визначення альтернативного запобіжного заходу для обвинуваченого у вигляді застави, та вважає, що стороною обвинувачення не доведено та не надано переконливих доказів того, що на цьому етапі кримінального провадження, визначення суми застави, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених стеттею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У рішенні «Гафа проти Мальти» № 54335/14 від 22.05.2018 Європейський суд з прав людини зазначив, що розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.
Колегія суддів, враховуючи те, що визначення розміру застави в таких випадках належить до судової дискреції, а також тривалість застосування такої міри запобіжного заходу, який було продовжено оскаржуваною ухвалою, й з огляду на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особу обвинуваченого, його сімейного та майнового стану, вважає за можливе визначити у провадженні розмір застави у 20 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що не перевищує граничний розмір, визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та у цьому випадку буде пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 , як обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.
За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити частково, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень ч. 5 ст. 182 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_5 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Продовжити строк застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 вересня 2022 року.
Визначити ОСОБА_5 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень.
У разі внесення застави, у визначеному судом розмірі, покласти на ОСОБА_5 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов"язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у цьому провадженні.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4