Провадження № 1-кс/714/157/22
У Х В А Л А

"13" квітня 2022 р. м. Герца

Слідчий суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,-

за участю: секретаря судового засідання прокурораОСОБА_2 ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 за погодженням прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_6 07 квітня 2022 року, за попередньою змовою, із невстановленою органом досудового розслідуванням особою на ім`я « ОСОБА_7 », з яким зв`язався за допомогою мобільного додатку «Вайбер», підробили трудовий договір №18 від 24.03.2022 року з надання послуг перевезення, який нібито укладений між приватним підприємцем ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . На продовження своїх протиправних дій, з метою виїзду за межі України, попри те, що в державі діє режим воєнного стану встановлений Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року, ОСОБА_6 використав вищевказаний трудовий договір та надав його 09 квітня 2022 року, близько 14 год. 00 хв., під час проходження паспортного контролю, працівникам прикордонної служби на контрольно-пропускному пункті «Порубне», що в с. Тереблече, Чернівецького району, Чернівецької області.

Під час огляду місця події у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено вищевказаний трудовий договір та мобільні телефони марки «Iphone7» у чохлі з сім-карткою № НОМЕР_1 та « НОМЕР_2 » у чохлі без сім-картки, які належать останньому.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесенні 10 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001045 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України та розпочате досудове розслідування.

З посиланням на те, що вказані речі, в т.ч. і мобільні телефони являються предметами кримінально-протиправних дій, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення їх знищення, втрати або пошкодження, слідчий просив накласти на них арешт.

Прокурор ОСОБА_9 клопотання підтримав та просив його задовольнити з посиланням на обставини викладені у ньому.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Вважає, що у клопотанні не викладено обставини того, що мобільні телефони є майном до якого може бути застосовано спеціальна конфіскація. Також не наведено мотиви і обґрунтованість визнання вилученого майна речовими доказами, які у свою чергу можуть були предметом кримінальних правопорушень передбачених ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання письмові докази, слід зазначити про наступне.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та можу бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів зазначених у статті 98 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен зокрема враховувати : правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК).

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, слідчий як на правову підставу свого клопотання послалася саме на необхідність накладення арешту на майно за для забезпечення збереження речових доказів.

Нормою ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 1 «Додаткового протоколу» до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.11.1952 року (Париж), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, 10 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені повідомлення про кримінальне правопорушення за № 0001045 й розпочате досудове розслідування за ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України, за фактами підроблення ОСОБА_6 трудового договору з надання послуг перевезення, вчинене за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документу.

За змістом протоколу про огляд місця події від 09 квітня 2022 року у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено трудовий договір № 18 від 24.03.2022 року та мобільні телефони марки «Iphone7» у чохлі з сім-карткою № НОМЕР_1 та « НОМЕР_2 » у чохлі без сім-картки.

Вказане майно за постановою слідчого від 10 квітня 2022 року визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Диспозицією ч. 3 ст. 358 КК України передбачено кримінальну відповідальність за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Частиною 4 ст. 358 КК України передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Вищевказані статті КК України не міститься у переліку кримінальних правопорушень зазначених у ч. 1 ст. 96-1 КК України, а тому за вчинення даного кримінального правопорушення спеціальна конфіскація не застосовується. Окрім того, санкціями ч. 3 та ч.4 ст. 358 КК України також не передбачено конфіскацію майна, як додаткове покарання.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що мобільні телефони марки «Iphone7» у чохлі з сім-карткою № НОМЕР_1 та « НОМЕР_2 » у чохлі без сім-картки, належні ОСОБА_6 не є знаряддям кримінальних правопорушень, у вчиненні яких оголошено про підозру ОСОБА_6 , не підлягають конфіскації чи то спеціальній конфіскації. Тому, накладення арешту на дані мобільні телефони може призвести до надмірного обмеження права користування останнім, а відтак у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на спірні мобільні телефони слід відмовити.

Також є безпідставним клопотання слідчого в частині накладення арешту на трудовий договір № 18 від 24.03.2022 року з надання послуг перевезення, який укладений між приватним підприємцем ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який у свою чергу за постановою слідчого від 10 квітня 2022 року визнано речовим доказам та залишений на зберігання при матеріалах кримінального провадження.

Сам слідчий у своїй постанові від 10 квітня 2022 року визнав вищевказані матеріальні об`єкти речовими доказами та вирішив їх долю залишити при матеріалах кримінального провадження № 0001045.

Вказаний договір за своїми зовнішніми ознаками не охоплюються поняттям «майно» як необхідного атрибути інституту арешту майна, зміст якого розкрито у ст. 170 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 110, 131, 170, 171, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні старшого слідчого СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно відмовити.

Мобільні телефони марки «Iphone7» у чохлі з сім-карткою № НОМЕР_1 та « НОМЕР_2 » у чохлі без сім-картки, повернути законному володільцю.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду протягом 5-ти днів.
Повний текст ухвали складений «15» квітня 2022 року.

Слідчий суддя: