КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 12 травня 2022 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме транспортний засіб марки «CitroenBerlingo», н.з.т.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 із забороною відчуження, розпорядження та користування.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року, скасувати її, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на вилучене майно за адресою: м.Харків, вул.Сурікова, 19, належного ОСОБА_6 автомобіля «CitroenBerlingo», н.з.т.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 відмовити у повному обсязі.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 24 грудня 2021 року слідчим суддею клопотання слідчого розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали не надіслано, а отримано представником 03 лютого 2022 року в Печерському районному суді, апеляційну скаргу подано 07 лютого 2022 року.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною оскільки слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що ухвалою слідчого судді дозвіл на вилучення автомобіля не надавався, окрім того під час проведення обшуку, жодних документів або речей, які мають відношення до кримінального провадження не знайдено.
Окрім того, слідчим не доведено наявність правових підстав для накладення арешту на зазначений автомобіль.
В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, захисник ОСОБА_5 надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, хоча про час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників, явка яких відповідно до ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України є необов`язковою.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддіввважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, 24 грудня 2021 року слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого без виклику ОСОБА_6 та його захисника, копію ухвали не надіслано, а отримано представником 03 лютого 2022 року, апеляційну скаргу подано 07 лютого 2022 року, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 16 серпня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000769, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, за фактом здійснення на території України, Чеської республіки та інших країн особами, які діють в складі організованої групи, пошуку, підбору та вербування громадянок України, з метою їх запліднення та продажу новонароджених дітей іноземцями (замовникам) під видом сурогатного материнства.
22 грудня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вербуванні людини з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану потерпілого, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.
24 грудня 2021 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме транспортного засобу марки «CitroenBerlingo», н.з.т.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року клопотання задоволено.

Колегія суддів погоджуються з висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів судового провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, санкція якої передбачає у тому числі конфіскацію майна

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Окрім того, як встановила колегія суддів, майно, на яке просив накласти арешт слідчий, знаходяться у власності ОСОБА_6 , а тому існує обґрунтований ризик його відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_6 та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Враховуючи наведене, доводи захисника ОСОБА_5 які зазначені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів провадження. Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити захиснику ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Унікальний номер справи 757/68239/21-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12
Провадження 11-сс/824/1546/2021 Доповідач ОСОБА_1 .Категорія ст.170 КПК