КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою заступника начальника третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001013.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя вказав, що матеріалами клопотання не підтверджено та в судовому засіданні не встановлено, що вилучені речі та документи були здобуті злочинним шляхом та містять відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та є необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення, як арешт майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, заступник начальника третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна, вилученого в ході проведення у кримінальному провадженні № 0001013 від 13 жовтня 2021 року обшуку, задовольнити у повному обсязі.
Щодо строку апеляційного оскарження прокурор зазначає, що розгляд клопотання проводився без його участі, а копія оскаржуваної ухвали надійшла до Київської міської прокуратури 10 лютого 2022 року у зв`язку із чим, як вважає прокурор, строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Прокурор вважає, що зазначена ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам.

Просить звернути увагу на те, що оскаржувану ухвалу постановлено без участі прокурора, яким подано клопотання про арешт майна.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводиапеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, пропущено не було, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, що розташоване в м. Києві, під процесуальним керівництвом Київської міської прокуратури, проводиться розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001013 від 31 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
З 28 грудня 2021 року по 29 грудня 2021 року було проведено обшук у приміщенні за адресою: м. Чернігів, шосе Михайло-Коцюбинське 3, під час якого виявлено та вилучено речі та документи.

29 грудня 2021 рокупрокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001013, а саме - договори про поставки товару та зміни до них, протоколи випробування асфальтобетонної суміші, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, рахунки на оплату, всього 238 найменувань, а також на копії паспортів якості на мінеральний порошок ВАТ "Доломіт", бітум дорожній, сертифікати відповідності, тощо, згідно переліку, зазначеного в клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року залишено без задоволення вказанеклопотання прокурора про арешт майна.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. 170 КПК України та вказав, що відсутні підстави вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має ознаки, передбачені ст. 98 КПК України, тобто було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даному провадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.
При цьому як правомірно вказав слідчий суддя, прокурор не навів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що вилучене під час обшуку майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, яке здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та повідомлення про підозру на даний момент жодній особі не вручено.

Крім того, до клопотання про арешт майна прокурором не долучені матеріали, які б поза розумним сумнівом, на даному етапі досудового розслідування, вказували на те, що наведені у клопотанні речі тадокументи відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення у даному кримінальному провадженні, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення дані щодо якого внесені до ЄРДР, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001013 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника начальника третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1753/2022
Єдиний унікальний номер справи 757/790/22
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_7 .
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1