У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.07.2022 Справа №607/8868/22

Провадження № 1-кс/607/2741/2022

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000107 від 22 травня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вищі Луб`янки Збаразького району Тернопільської області, українця, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2022 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000107 від 22 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в складі слідчої групи здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000107 від 22.05.2022 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Досудовим розслідуванням встановлено, 22 травня 2022 року приблизно о 07 годині, водій ОСОБА_4 , перед виїздом із с. Горпин Жовтанецької територіальної громади Львівського району Львівської області, не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , а розпочав рух із невідповідністю вимогам п. 6.3.8 ДСТУ 3649:2010 встановленими колесами, які мають інший виліт (ЕТ), ніж це передбачено вимогами підприємства-виробника, чим порушив п.п. 2.3 (а) та 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі ПДР).

22 травня 2022 року о 10 годині, водій ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР, а також вимог, які наведені у абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (2,42 ‰ (проміллє) етилового спирту у крові), керував технічно несправним автомобілем «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , та із пасажиром ОСОБА_7 рухався проїзною частиною автомобільної дороги С200602 «Збараж Хомівка» через Тернопільський район Тернопільської області зі сторони с. Хомівка у бік м. Збараж.

Під час руху водій автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_4 , внаслідок алкогольного сп`яніння, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР.

Унаслідок цього і в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та виконання їх вимог) та 12.1 ПДР, водій ОСОБА_4 , під час проїзду ділянки вказаної автодороги, що між селами Іванчани та Новики Збаразької територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області, не обрав в установлених межах таку безпечну швидкість транспортного засобу із врахуванням дорожньої обстановки, не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив занос керованого автомобіля «ВАЗ 2109», його виїзд за межі проїзної частини вліво та перекидання.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_7 , 1966 р.н., отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-лицевої травми з переломами кісток носа, яка призвела до механічної асфіксії внаслідок закриття просвіту дихальних шляхів (аспірації) кров`ю, від чого настала його смерть на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.1 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_7

13 липня 2022 року, під час додаткового допиту підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, не визнав та змінив раніше дані показання. Зокрема, повідомив, що незадовго до ДТП, під час руху у с. Хомівка Тернопільського району, коли він керував автомобілем «ВАЗ 2109», то його пасажир ОСОБА_7 запропонував йому помінятись місцями, на що він погодився, оскільки хотів відпочити. Після того, як вони зупинились у вказаному селі, то додатково разом вжили спиртні напої, після чого він ліг спати на задні пасажирські сидіння, а ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля та розпочав рух у напрямку с. Вищі Луб`янки. Коли він прокинувся, то знаходився у задній частині салону автомобіля, який вже був перекинутим на дах. ОСОБА_7 у салоні не було. Надалі, хтось відчинив задні (найімовірніше ліві) двері та допоміг йому вибратись з салону автомобіля.

23 травня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

13 липня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, дають зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: показання підозрюваного ОСОБА_4 від 22.05.2022 року; показання підозрюваного ОСОБА_4 від 23.05.2022 року; протокол огляду місця ДТП від 22.05.2022 року; показання свідка ОСОБА_8 ; показання свідка ОСОБА_9 ; висновок експерта від 24.05.2022 року № 438; висновок експерта № 23.06.2022 року № 266; висновок експерта від 08.07.2022 року № СЕ-19/120-22/5011-ІТ; висновок експерта від 07.07.2022 року № СЕ-19/120-22/5015-ІТ; речовий доказ; інші матеріали кримінального провадження.

24 травня 2022 року до підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 124050 гривень, та строком дії до 23 год. 59 хв. 20 липня 2022 року.

В даний час у кримінальному провадженні необхідно провести та завершити ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій для забезпечення повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження. Провести вказані слідчі (розшукові) дії у строк дії попередньої ухвали суду про застосування запобіжного заходу не представилось можливим у зв`язку з тривалим проведенням та черговістю проведення судових експертиз, а також зміною показань підозрюваним ОСОБА_4 .

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином у зв`язку з цим зазначає про існування ризиків, передбачених пунктамип.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З урахуванням викладеного, зокрема, даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 , а також зважаючи на те, що останній не має джерела доходу, ніде не працює, раніше був засуджений вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, що свідчить про неправомірну поведінку ОСОБА_4 , а тому на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та йому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який буде достатнім на переконання слідчого, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків визначених КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтованими, при цьому вказав що злочин останній вчинив маючи не зняту та не погашену судимість, більше того вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим відповідно порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, що вказує на його легковажне відношення до встановлених Законом правил безпеки дорожнього руху, і яке, як наслідок, призвело до загибелі людини, тому просить задовольнити клопотання.

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення клопотання слідчого, вважає клопотання невмотивованим, ризики на які посилається сторона обвинувачення недоведеними, також зазначила що у підозрюваного наявні міцні соціальні зв`язки, у нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей. Просить відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та просить змінити застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт, при цьому вказав, що наміру впливати впливати на свідків у нього немає.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 22 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

22 травня 2022 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

23 травня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а 13 липня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

24 травня 2022 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/6380/22 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до двох місяців із визначенням розміру застави в сумі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 124050 грн.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 22.05.2022 року; протоколом огляду місцевості від 22.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 22.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 22.05.2022 року; висновком експерта №266 від 23.06.2022 року; висновком експерта №438 від 24.05.2022 року; висновком експерта №СЕ-19/120-22/5011-ІТ від 08.07.2022 року; висновком експерта №СЕ-19/120-22/5015-ІТ від 07.07.2022 року; вимогою на ОСОБА_4 згідно якої останній раніше судимий; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 23.05.2022 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 23.05.2022 року,повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 13.07.2022 року; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно зазначає, що вказане було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах, а також з того, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р., ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий за погодженням з прокурором вказав на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, п. 3, п.4, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя оцінює в сукупності з обставинами цього кримінального провадження, а також враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , який у відповідності до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Так, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, з поміж інших доказів, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які допитані слідчим у ході досудового розслідування, відтак, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на них, шляхом схиляння до дачі ними у суді завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань.

За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Водночас ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку слідчого судді є лише припущенням, оскільки жодним належним та допустимим доказом прокурором в судовому засіданні не доведено.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі та на даний час має не зняту та не погашену судимість, а тому є схильним до вчинення інших кримінальних правопорушень.

З огляду на доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , характеру та обставин справи, особи підозрюваного, дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного, тяжкість інкримінованого йому злочину та за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого слід задовольнити та необхідно продовжити строк застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження. При цьому застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на наступне: з матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення 23 травня 2022 року, та 13 липня 2022 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить: вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину. П.4 ч.3 ст.219 КПК України передбачено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Крім того строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати, зокрема, дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину (п.3 ч.4 ст.219 КПК України).

Так, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18.07.2022 року у кримінальному провадженні №0000107 від 22.05.2022 року продовжено строк досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 23 вересня 2022 року.

Відтак, слідчий суддя враховуючи положення чинного КПК України, вважає, що ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні строком на 60 днів, що не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у даному провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 про зміну застосованого щодо нього запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити, оскільки зазначений запобіжний захід не зможе попередити ризики, визначені у ст. 177 КПК України, та забезпечити належне виконання ним покладених обов`язків.

Керуючись ст. ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 про зміну застосованого відносно нього запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 год. 59 хв. 16 вересня 2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1