ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001415 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 18 листопада 2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вважав встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання за вчинення декількох злочинів, в тому числі й особливо тяжкого, може переховуватись від суду.
Також суд зазначив, що наявним також є й ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки останні ще не допитані у судовому засіданні.
З огляду на викладене та враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження, суд вважав, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно шляхом продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням норм КПК України та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, в судовому засіданні суду першої інстанції прокурор звернувся до суду з усним клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не узгоджується з положеннями ст.199 КПК України. Також до свого усного клопотання прокурором не подано жодного доказу, який би свідчив про існування будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтувавши їх лише власним припущенням.
Крім того, вказує, що в порушення вимог ст. 372 КПК України, суд першої інстанції не вказав в ухвалі номер кримінального провадження, а в мотивувальній частині не зазначив встановлених обставин з посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих обставин.
Посилається також й на непричетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки останній не був обізнаний про злочинні наміри свого брата ОСОБА_8 , а лише перебував в його машині.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, до зали суду не з`явились, заяв про свою особисту участь не направляли, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває об`єднане кримінальне провадження №0001415 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України розгляд його триває.
В судовому засіданні 20 вересня 2022 року, в порядку ст.ст. 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду та здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох умисних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не закінчено, усі свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце мешкання та реєстрації, певні соціальні зв`язки, раніше не судимий, не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні утриманці, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти встановленим судом ризикам.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо тієї обставини, що прокурор звернувся до суду з усним клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, що не узгоджується з положенням ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими, оскільки прокурором не виконано зазначені вимоги закону. В той же час, вказана обставина не може бути самодостатньою підставою для скасування ухвали суду, оскільки, відповідно до ст. 331 КПК України, вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливе взагалі без клопотання сторони обвинувачення за ініціативою суду, а тому вказане порушення не може вважатись істотним, тобто таким, яке б слугувало однозначною підставою для скасування судового рішення.
Посилання захисника на відсутність в ухвалі номеру кримінального провадження та встановлених фактичних обставин справи з посиланням на докази є неприйнятними, оскільки зводяться до власного, хибного тлумачення положень КПК України, оскільки оскаржена ухвала у повному обсязі відповідає положенням ст. 372 КПК України, має номер кримінального провадження, який є відмінним від номеру, зареєстрованого в ЄРДР, в ній викладена суть питання, що вирішується, думка сторін та висновки суду з порушеного питання.
Стосовно доводів захисника про непричетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апеляційний суд зауважує на тому, що питання про наявність чи відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, належність, допустимість та достатність доказів для підтвердження винуватості особи є виключною компетенцією суду першої інстанції в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку та вирішення цих питань не входить в повноваження апеляційного суду, з огляду на положення ст. 422-1 КПК України, при перегляді ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4