Дата документу 15.06.2022 Справа № 333/1540/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1540/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1007/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Ленінського районного суду м. Кіровоград),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 травня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2022 року було застосовано у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 травня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що аналіз пояснень учасників судового засідання, конкретні обставин кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, дають підстави вважати, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 315 КПК України та продовжив йому незаконно строк тримання під вартою до 28 травня 2022 року, тобто за межами строку досудового розслідування, строк, який сплив 2 травня 2022 року.
Зазначає, що він не винний у злочині, в якому обвинувачується, і підтвердженням цьому є висновок експертизи від 17 лютого 2022 року.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, рішення постановлено із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що 29 квітня 2022 року суд першої інстанції, не призначаючи підготовче судове засідання в кримінальному провадженні №0001486, ігноруючи заяву захисника про перенесення судового засідання на інший день, незаконно залучив захисника з безоплатної правової допомоги та без належних та законних підстав розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , чим порушив вимоги ч. 3 ст. 315 КПК України в частині того, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Зазначає, що судом першої інстанції було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , допущено перешкоджання адвокатської діяльності та вчинено дії на користь та в інтересах процесуального прокурора, як наслідок продовження запобіжного заходу та подальше тримання під вартою ОСОБА_6 є незаконним.

Вказує, що ухвала не відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Зазначає, що досліджено висновки ряду експертиз, в тому числі по біологічним зразкам, відібраним у обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_8 , №3479, 3477, 3592, 3622, та проведеними генетичними експертизами не встановлено наявність зразків ДНК обвинуваченого на доказах, вилучених з місця скоєння злочину, таким чином висновки зазначених експертиз повністю виключили причетність ОСОБА_6 до вказаного злочину, у зв`язку із відсутністю його біологічних слідів в зразках, відібраних на місці скоєння злочину у потерпілої та самого ОСОБА_6 .

Зауважує, що є відповідна роздруківка відеозапису, яка свідчить про знаходження ОСОБА_6 у м. Нікополі біля 10 год. ранку 2 листопада 2021 року. Даний час повністю збігається та відповідає часу вчинення злочину.

Також вказує про роздруківку фото, з зазначенням часу та місцем перебування ОСОБА_6 у місті Кривий ріг біля 12 год. 2 листопада 2021 року та в «МакДональдзі».

Крім того, зазначає про прибуття та знаходження ОСОБА_6 у м. Кропивницький, починаючи з 15 год. 2 листопада 2021 року до часу його затримання у м. Кропивницький.

Звертає увагу на допит матері малолітньої ОСОБА_8 , відповідно до якого її малолітня донька в момент вчинення злочину перебувала в закритому приміщенні (будинку квартири), ключі від якого у кількості трьох екземплярів були у інших осіб, і ОСОБА_6 ніким з них не передавались, тобто останній не мав можливості шляхом безпосереднього вільного доступу (відкриття вхідних дверей ключами) проникнути до приміщення, в якому перебувала малолітня потерпіла та вчинити даний злочин.

Зауважує, що допит 3 листопада 2021 року малолітньої ОСОБА_9 був проведений без участі законного представника та психолога, і був вочевидь сфальсифікований через повну невідповідність її показів щодо фактичного часу перебування її та ОСОБА_6 2 листопада 2021 року в м. Нікополі та м. Кропивницькому.

Вказує, що у зв`язку з необґрунтованістю підозри та обвинувального акту, відсутністю доказів, відповідні ризики, передбачені ст. 177 КПК України є необґрунтованими і недоведеними.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , звільнивши його з-під варти.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційні скарги та зазначив, що він не винний в інкримінованому йому злочині.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини підвищує ризик того, що обвинувачений може переховуватися, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на малолітню потерпілу, її законного представника та свідків, оскільки дані особи знайомі з обвинуваченим, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг з приводу необґрунтованості ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагають апелянти, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків.

З приводу доводів апеляційних скарг, які зводяться до невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, то слід зазначити, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

З приводу доводів апеляційних скарг щодо того, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 3 ст. 315 КПК України та продовжено запобіжний захід обвинуваченому за межами строку досудового розслідування, який сплив 2 травня 2022 року, то слід вказати на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, із оскаржуваної ухвали випливає, що загальних правил для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачених у розділі ІІ КПК України, суд першої інстанції дотримався.

Посилання на закінчення строків досудового розслідування на користь неправомірного обрання запобіжного заходу у даному випадку є неспроможними, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 вже скеровано до суду та він перебуває на стадії судового провадження, а не досудового розслідування, а відтак обрати або продовжити запобіжний захід суд має право навіть після закінчення строків досудового розслідування.

З приводу доводів про порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, то слід вказати на наступне.

Як впливає із матеріалів кримінального провадження, строк застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою спливав, і суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання мав право розглянути питання доцільності обрання, зміни чи скасування запобіжного заходу до спливу такого строку.

Також, із журналу судового засідання та оскаржуваної ухвали вбачається, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду питання про застосування йому строку запобіжного заходу порушено не було, оскільки такий розгляд проводився за участю захисника адвоката ОСОБА_10 , судом було надано час обвинуваченому та його захисника для конфіденційної бесіди та узгодження правової позиції, заперечень з боку обвинуваченого щодо участі захисника адвоката ОСОБА_11 не надходило (а.с. 53-54, 57-59).

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений також не вказує в чому полягало порушення судом першої інстанції його право на захист та не висловлює свої заперечення з приводу участі захисника ОСОБА_10 під час розгляду клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу.

Відтак, доводи захисника ОСОБА_7 щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист є такими, що спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів враховує висловлювання обвинуваченого безпосередньо під час проведення судового засідання в апеляційному суді з приводу неналежного надання йому медичної допомоги та приходить до наступного.
Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.
Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико санітарних і оздоровмо-профілактичних програм, в тому числі і держаних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.
Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо ненадання йому належної медичної допомоги та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 травня 2022 року включно, залишити без змін.

У відповідності до ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4