ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/957/21

Провадження № 11-кп/4820/430/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
з участю: прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області, Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000003 від 17 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135, ст. 128 КК України,
в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому,

- останній раз 14.02.2017 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 травня 2022 року включно.

Продовжуючи ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.
Не погоджуючись з ухвалою, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що він раніше проходив військову службу, є військовозобов`язаним та має бажання вступити до лав Збройних сил України з метою захисту держави.

Суд не взяв до уваги, що клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки усвідомлює, що за вчинені ним кримінальні правопорушення законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; перебуваючи на волі матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків, шляхом умовлянь, чинення тиску на них або будь-яким іншим чином щодо зміни їх показань про обставини провадження; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний обвинувачений, вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; продовження злочинної діяльності продовжують існувати та не зменшились.
Як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.
Доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Подане до суду клопотання прокурора відповідає вимогам ст.ст. 199, 184 КПК України. Наявність вищезазначених ризиків, які не зменшились і продовжують існувати, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді. Прокурор довів, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, реально існують та виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст.ст. 178, 199 КПК України в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Щодо бажання ОСОБА_7 вступити до лав Збройних сил України з метою захисту держави, то останньому слід роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби він має право звернутись до прокурора, який у воєнний період наділений повноваженнями їх розглядати.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 травня 2022 року включно залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3