Справа № 1-94/2006
Провадження № 1-кс/522/1010/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, у якому просить скасувати арешт накладений 27.05.2005 року за реєстраційним номером обтяження 2016652 на все майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявник в судові засідання не з`явився.

Із клопотання вбачається, що у 2005 році ОСОБА_4 було притягнуто до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Слід зазначити, що санкція вказаної статті, станом на 2006 р., не передбачала такої міри додаткової відповідальності як конфіскація майна. Незважаючи на це, слідчим, що здійснював досудове слідство 27.05.2005 р. було ініційовано накладання арешту на все майно ОСОБА_4 , яке було зареєстроване Першою Одеською державною нотаріальною.

10.03.2006 р. Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено вирок відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі, із іспитовим строком на один рік, та заборону займати певні посади та займатись певною діяльністю строком на один рік, без конфіскації майна.

Перевіряючи інформацію стосовно себе, вже у 2022 році, за допомогою інформаційної системи «НАІС», ОСОБА_4 встановив що з 2006 року, після винесення вироку відносно нього, який вступив в законну силу та не передбачав конфіскацію майна, арешт з його майна знято не було, що і обумовило його звернення до суду.

В обґрунтування вказаної вимоги він посилається також на п.1 постанови пленуму ВСС «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 №5 де конкретизовано: якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. 174 КПК 2012 року.

А також на практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Адже, в п. 195 рішення у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок, що, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечувати справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами. Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, щоб втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право особи, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

З урахуванням викладеного, мотивуючи своє клопотання, вказує на те, всі імовірні ризики, які могли існувати на час розгляду справи відносно ОСОБА_4 , станом на 2006 рік, перестали існувати.

Крім того, санкція статті, як мною було зазначено вище не передбачала конфіскації майна, також в самому рішенні зазначено, що покарання було призначено без конфіскації.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи (зокрема судді), зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. В свою чергу за статтею 1 КПК України, кримінальне провадження визначається лише цим кодексом та міжнародними договорами згода на які отримана Україною.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи заяви, приходжу до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

З матеріалів, наданих в обґрунтування клопотання, не вбачається накладення арешту слідчим.

Заявник не підтримав та не обґрунтував свої вимоги, не надав доказів накладення арешту.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Зважаючи на не підтримання вимог заявником, а також враховуючи відсутність документів, підтверджуючих доводи викладені у клопотанні, вважаю необхідним у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 22, 131, 170, 174 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

30.05.2022