УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 609/213/22

1-кп/609/38/2022

18 квітня 2022 року

Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання, в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000581 від 20 грудня 2021 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шумського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000581 від 20 грудня 2021 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

14.04.2022 р. начальник Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася із клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 мотивуючи його тим, що ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду від 17 березня 2022 року по справі №601/3311/21 строк тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено до 21 квітня 2022 року. Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_3 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризиком того, що ОСОБА_3 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк до 12 років. Відповідно альтернативної міри покарання немає. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_3 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності. Крім того, з врахуванням складної ситуації в країні ризик переховування ОСОБА_3 збільшується. Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 , може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, підтверджується наступним: перебуваючи на волі ОСОБА_3 , отримавши копії кримінального провадження, як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків та потерпілу з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань. Оскільки свідки, які були допитані під час досудового розслідування, не допитані в суді, вказаний ризик на даний час існує. Ризик запобігання спробам перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом підтверджується тим, що обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення свідчать про наявність вмінь підготовки та конспіративності дій ОСОБА_3 під час вчинення злочину, що підтверджує схильність та здатність останнього приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, а відтак дає підстави вважати, що він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 , може вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується наступним: одним із ризиків того, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що підозрюваний на даний час ніде не працює та не навчається, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_3 судимий за вчинення корисливих злочинів, а також вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України під час іспитового терміну. Так, вироком Кременецького районного суду ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки. З врахуванням зазначеного в даному випадку наявна сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, які необхідно врахувати при обранні запобіжного заходу, зокрема: ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк до 12 років; відсутність постійного місця роботи та джерела доходу; негативна репутація; наявність у ОСОБА_3 судимостей та ризиків повторення протиправної поведінки. Вищевикладене свідчить про те, що на даний час заявлені ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу, не зменшились, вони є достатніми, а тому виправдовують подальше застосування щодо підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

В судовому засіданні прокурор просила задовольнити подане нею клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, з мотивів викладених у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_3 , та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили щодо клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявили клопотання про заміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні захисник посилаючись на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, а також на те, що у обвинуваченого незадовільний стан здоров`я, на утриманні перебувають неповнолітні діти та на відсутність ризиків зазначених у клопотанні прокурора, вважає клопотання прокурора не обґрунтованим, просив у його задоволенні відмовити та замінити обвинуваченому запобіжних захід на домашній арешт.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням думки обвинуваченого та його захисника, які просять відмовити у задоволенні клопотання прокурора та заміні запобіжного заходу на домашній арешт, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, якими суд керується в порядку вимог ч. 2 ст. 331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу, та не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 2 статті 177 цього Кодексу передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він не має постійного місця праці, має постійне місце проживання, не одружений, на утриманні перебувають неповнолітні діти, 16.07.2020 р. вироком Кременецького районного суду Тернопільської області засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, який відноситься до особливо тяжкого умисного корисливого злочину, за вчинення якого передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі.

Суд не бере до уваги доводи захисника про те, що у обвинуваченого незадовільний стан здоров`я, через що неможливо продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки згідно оглянутої в судовому засіданні копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого, обвинувачений ОСОБА_3 16.01.2022 року виписаний із закладу охорони здоров`я Чортківської УВП № 26 з покращенням під спостереженням лікаря Чортківської УВП. Інших даних щодо стану здоров`я обвинуваченого суду не надано.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, наявність достатніх даних, що існує ризик, того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, ризиком того, що ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється

у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання

у виді виключно позбавлення волі, на строк до 12 років. Відповідно альтернативної міри покарання немає. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_3 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні є те, що свідки, які були допитані під час досудового розслідування, не допитані в суді, перелік свідків та їх дані відомі обвинуваченому.

Ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що підозрюваний на даний час ніде не працює та не навчається, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів.

Крім цього, підозрюваний ОСОБА_3 судимий за вчинення корисливих злочинів, а також вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України під час іспитового терміну.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобіганні порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

При вирішенні клопотання щодо продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що вищевказані обставини, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Окрім цього, у зв`язку із наявністю обставин, передбачених п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном до двох місяців, тобто до 15 червня 2022 року, без визначення розміру застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Судове засідання в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000581 від 20 грудня 2021 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України відкласти до 27 квітня 2022 року на 14 год. 30 хв.
Запропонувати обвинуваченому ОСОБА_3 взяти участь у розгляді обвинувального акта в режимі відеоконференції та у випадку згоди останнього доручити ДУ «Чортківська установа виконання покарань № 26» організувати участь обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні в режимі відеоконференції та виконати вимоги частин четвертої та п`ятої ст. 336 КПК України

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1