УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року

м. Київ

справа № 460/252/19
провадження № 51-1858ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 ,

встановив:

За вироком Городоцького районного суду Львівської області 28 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 6148,34 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 31 травня 2022 року частково задовольнив апеляційну скаргу представника потерпілої та скасував вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасував.

Стягнув із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В іншій частині судове рішення залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 13 жовтня 2018 року близько 14:30, перебуваючи біля входу на територію господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що виник на ґрунті тривалих неприязних відносин із сусідкою ОСОБА_4 , в ході словесної суперечки з нею, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, тримаючи у правій руці відро, нанесла ним потерпілій два удари по голові, а саме в ліву сторону обличчя, та два удари в ліве плече, спричинивши ОСОБА_4 перелом лівої виличної дуги, гематому (синець) повік лівого ока. Указаними діями ОСОБА_6 заподіяла потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, струс головного мозку, що належить до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та два синці на лівому плечі, які є легким тілесним ушкодженням.

У касаційній скарзі представник потерпілої, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій засудженої за ч. 1 ст. 121 КК, ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість. Вважає, що апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду за апеляційною скаргою представника потерпілої, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та не врахував, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 і вирішення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що призначене обвинуваченій покарання в мінімальних межах санкції статті є явно несправедливим і не відповідає її особі ОСОБА_6 , яка визнала свою винуватість частково; в повній мірі суд не врахував наслідків спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження (перебування потерпілої на лікуванні понад 21 день, її похилий вік, вимушеність потерпілої змінити місце проживання, оскільки обвинувачена постійно вчиняла на неї тиск) і того, що ОСОБА_6 впливала на свідків, які змінили свої показання в суді, та не визнала цивільного позову. Така поведінка обвинуваченої не свідчить про її можливе виправлення без ізоляції від суспільства. Звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є необґрунтованим. На думку представника потерпілої, визначений апеляційним судом розмір моральної шкоди 20 000 грн не відповідає в повній мірі завданим моральним стражданням та не є співмірним із заподіяними потерпілій тілесними ушкодженнями. Просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості, кваліфікація дій засудженої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК у касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи касаційної скарги представника потерпілої щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість є необґрунтованими зважаючи на викладене нижче.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Згідно зі ст. 414 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК) невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд, як убачається з його ухвали, установив, що місцевий суд призначив ОСОБА_6 покарання, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше не судима, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд не встановив, обставиною, що обтяжує покарання останньої, визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обґрунтовуючи можливість звільнення ОСОБА_6 від відбуття покарання, суд врахував особу винної, а також висновок досудової доповіді, відповідно до якої виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, оскільки остання не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням усіх обставин кримінального провадження, даних про особу винуватої як у загально - соціальному стані, так і в аспекті її потенційної суспільної небезпеки, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК і звільнив її від відбування покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк на підставі ст. 75 КК.

У судових рішеннях наведено переконливі підстави такого рішення, покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових правопорушень. Із таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції.

Щодо вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої моральної шкоди, апеляційний суд установив, що місцевий суд не в повному обсязі врахував глибину фізичних і моральних страждань потерпілої.

У свою чергу суд апеляційної інстанції, керуючись принципами розумності та справедливості, зважив на характер вчиненого кримінального правопорушення, обсяг моральних страждань потерпілої внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень, порушення звичайного способу та ритму життя потерпілої, фінансові можливості засудженої і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 20 000 грн.

Зазначене рішення в частині вирішення цивільного позову узгоджується з положеннями статей 23, 1167 Цивільного кодексу України.

Апеляційний розгляд справи проведений із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені доводи представника потерпілої, які є аналогічними доводам касаційної скарги, належним чином перевірено, на них надано змістовні відповіді.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 404, 405, 419 КПК.
Інших доводів, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3