Справа №308/353/15
№1-о/303/1/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю: прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , захисників засудженого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року відносно ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року захисники засудженого ОСОБА_6 - адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року.
В обґрунтування перегляду вищезазначеного вироку суду вказують на те, що досудовим слідством не перевірена альтернативна версія про можливу причетність до вчинення злочину ОСОБА_10 , оскільки не взято до уваги покази свідка ОСОБА_11 , який не був включений до переліку свідків, які підлягають виклику до суду, не допитувався в суді та його покази не досліджувалися в судовому засіданні.
При розгляді справи були порушені основоположні засади справедливого судочинства в силу порушення презумпції невинуватості ОСОБА_6 , оскільки під час опрацювання публікацій в засобах масової інформації за період березень-квітень 1998 року заявниками була встановлена обставина, яка не була відома раніше, а саме те, що 04.04.1998 року в офіційному виданні УМВС України в Закарпатській області в газеті «Відомості міліції» містилася публікація під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано», в якій зазначалося, що вбивство скоїла молода 24 річна людина, яка є глибоко віруючою, що супроводжувалася натуральними фото трупів та створювала сильне враження. В газеті «Фест» №(9) 15.04.1998 була опублікована стаття «Радванське потрійне вбивство розкрите», де зазначено що у вбивстві літнього подружжя та їх 33 річного сина зізнався 24 річний ОСОБА_12 …, який є онуком убитого подружжя, при цьому ймовірний вбивця людина віруюча, навіть займав керівне становище в одній з євангельських громад Ужгорода. 16.04.1998 року в газеті «Вісті тижня» була опублікована стаття « ОСОБА_13 про вбивство на ОСОБА_14 », де зазначено, що у скоєнні кривавої бійні запідозрено родича загиблих який є пресвітером однієї з релігійних общин, у якій публічно ставиться під сумнів можливість того, що визнавальні покази були отримані під тиском. В газеті «Відомості міліції № 41 (171) 16.10.1999 опублікована стаття « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Таким чином, суспільна думка, а справа розглядалася судом у складі народних засідателів, щодо винуватості ОСОБА_6 формувалася ще до того, як справа була передана до суду.
Підпис ОСОБА_6 у протоколі від 19.08.1998 року про роз`яснення прав при призначенні та проведенні експертизи було підроблено, що згодом було встановлено правоохоронними органами за заявою ОСОБА_6 про скоєння злочину. В ході розслідування кримінальної справи розглядалася причетність до вбивства ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Під час проведення 02.04.1998 очної ставки між вказаними фактичними підозрюваними по справі ОСОБА_6 , які були допитані як свідки захисником виступав той самий адвокат ОСОБА_17 , який був призначений ОСОБА_6 слідчим Жирош, в той час як дана обставина, згідно ч.2 ст. 61 КПК України виключала участь ОСОБА_17 , так як вказаний адвокат не міг брати участь у справі як захисник, оскільки надавав юридичну допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням ведення справи.
Частково помилковими є висновки судово-медичних експертиз №№ 103,104,105, які суперечливі в частині можливості нанесення ран досліджуваним ножем, з огляду на фактичну глибину ранових каналів та висновків експертів, щодо їх можливої глибини за умови нанесення ран досліджуваним ножем, оскільки частково спростовуються висновками експертиз №№77,78,78 від 08.07.1998.
Встановлені 05.11.2014 обставини про те, що свідки, які давали покази на користь ОСОБА_6 , а саме забезпечили йому алібі, не притягалися до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази, а тому такі свідчення є правдими і хибно проігноровані судом, їх покази не взято до уваги з підстави наявності між вказаними свідками та ОСОБА_6 родинних відносин.
Рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року визнано неконституційними положення закону, на який посилався суд при призначенні покарання, що є самостійною підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, оскільки смертна кара як виключна міра покарання не підлягала застосуванню на території України з 28.06.1996;
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтримали доводи, викладені в поданій заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. Крім зазначеного в заяві вказують на те, що явка з повинною ОСОБА_6 була оформлена без складання посадовою особою протоколу про її відібрання; ножові поранення були спричинені Лугашам різними клинками ножів та конструктивними особливостями; відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_6 щодо нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень не відповідає висновкам експертів кафедри судової медицини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Згідно висновків експертів ОСОБА_18 після отримання трьох колото-різаних ушкоджень не могла пройти з кімнати будинку до хвіртки двору найвірогіднішого місця її травмування та настання смерті. З врахуванням зазначених порушень та практики Європейського суду з прав людини заявники просять відступити від вузького тлумачення Касаційного кримінального суду Верховного суду України щодо перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами та скасувати вирок Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, виправдавши ОСОБА_6 в інкримінованих йому діяннях.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо перегляду вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999, просив залишити таку без задоволення, з тих підстав, що у заяві не зазначено нововиявлених обставин, усі твердження зазначені захисниками засудженого ОСОБА_6 викладені в заяві про перегляд вироку за новоявленими обставинами, усі докази були попередньо відомі та неодноразово досліджені та оцінені Закарпатським обласним судом та Верховним судом України, а тому не можуть бути повторно досліджені. Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали заяви адвокатів ОСОБА_7 про перегляд вироку суду за ново виявленими обставинами, матеріали кримінальної справи №2-21/99, суд приходить до слідуючого висновку. Вироком Закарпатського обласного суду від 18.08.1998 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п ст. 93 п.п. «г», «ж», ст. 94 та ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу України та на підставі ст. 42 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено виняткову міру покарання - смертну кару - розстріл. Згідно вищезазначеного вироку суду ОСОБА_6 засуджений за те, що 31.03.1998 року біля 01 год. 00 хв. на АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин вчинив умисне вбивство свого дядька (брата матері) ОСОБА_19 , а потім з метою приховати це вбивство вчинив умисне вбивство ще двох осіб- свого діда ОСОБА_20 та баби ОСОБА_18 . Ухвалою Верховного Суду України від 07.12.1999 року з вироку судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1998 року виключено визнані судом як кваліфікуючі ознаки, передбаченого ч.3 ст. 222 КК України - незаконне придбання та зберігання без відповідного дозволу холодної зброї ножа. В решті цей вирок залишено без змін. Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 року вирок щодо ОСОБА_6 в частині застосування до нього виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі. Підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами визначені у статті 459 КПК України. Так, відповідно до частин 1, 2 статті 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень res judicata, та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. Суд лише перевіряє наявність передбачених у частині 2 статті 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 21.01.2020 (справа № 315/793/16-к, провадження № 51-3062 км 19). Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 1-11/10 указав, що системне тлумачення положень ст.ст.459, 462 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою, яка може бути використана у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які: 1) об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка вимагає перегляду за нововиявленими обставинами; 2) перебувають в органічному зв`язку з предметом доказування в цьому кримінальному провадженні, тобто можуть мати значення для оцінки обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 3) мають істотне значення, тобто самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Обставини, які існували і про які сторона знала або мала знати на момент постановлення рішення, але з тих чи інших причин не представила суду, не можуть вважатися нововиявленими. Також не можуть вважатися підставами для перегляду за нововиявленими обставинами докази, які були доступні стороні і які вона мала можливість представити при сумлінному використанні своїх процесуальних можливостей. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (ВС справа № 1510/2-1411/11, постанова від 17.04.2018). Вказані норми КПК України визначають, що обставини, які наводяться як підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими, як суду на час судового розгляду при його ухваленні, так і самим засудженим. Законодавець наголошує на тому, що важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне братися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру.Європейський суд з прав людини допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише в межах, що не порушують принципу юридичної визначеності.
Факти неправильної оцінки доказів, неправильного застосування закону, призначення несправедливого покарання не можуть визнаватися нововиявленими обставинами, зазначене є підставою для апеляційного та касаційного оскарження. За наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд, згідно з ч.1 ст. 467 КПК України має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Колегія суду вважає таким, що не заслуговує на увагу посилання заявників на не перевірену альтернативну версію вбивства та можливу причетність до цього ОСОБА_10 , з огляду на те, що під час розгляду справи у першій та касаційній інстанціях було підтверджено, що під час досудового розслідування у кримінальній справі органом досудового розслідування було перевірено усі можливі версії, всебічно, повно та неупереджено проведено досудове слідство. Зокрема, в ухвалі Верховного Суду України від 07.12.1999 року зазначається, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим. Там же зазначається, що суд першої інстанції ретельно перевірив показання ОСОБА_6 в стадії розслідування справи під час допиту його як підозрюваного та його наступні показання, з`ясував причини зміни показань і в результаті їх ретельного дослідження в сукупності з іншими зібраними у справі доказами дав їм належну оцінку й обґрунтовано визнав достовірними показання ОСОБА_6 на стадії досудового слідства у тій частині, де він визнавав себе винним. Посилання на наявність нововиявленої обставини- порушення презумпції невинуватості ОСОБА_6 наявність публікацій в ЗМІ за період березень-квітень 1998 року про висвітлювання подій щодо вбивства, в яких зазначалося, що вбивця перебуває під вартою чим формувалася суспільна думка щодо винуватості ОСОБА_6 ще до того як справа була передана до суду, колегія суддів вважає, що така обставина не може бути визнана нововиявленою, зважаючи на те, що публікації про які зазначають заявники містилися в ЗМІ і були відомі заявнику під час судового розгляду справи; заявниками не обґрунтовано яким чином вказані публікації самі по собі чи разом з іншими доводять неправильність вироку, який належить переглянути. Судом також не може бути визнано нововиявленою обставиною посилання заявників на підробку підпису ОСОБА_6 у протоколі від 19.08.1998 року про роз`яснення йому прав при призначенні експертизи з огляду на те, що заявниками не доведено істотності даної обставини для розгляду справи, тобто, що врахування її судом призвело б до ухвалення іншого рішення у справі. На підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу підробки підпису ОСОБА_6 у вищевказаному протоколі, 30.11.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001647 від 03.12.2014 року за ознакам кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 372 КК України, з тих мотивів, що слідством встановлено, що ОСОБА_6 не спричинено жодної шкоди, та сам факт підроблення підпису останнього в протоколі роз`яснення прав від 19.08.1998 року не вплинув і не міг вплинути на загальні висновки суду стосовно винуватості ОСОБА_6 . Щодо посилання заявників як на нововиявлену обставину на участь захисника ОСОБА_17 , який був захисником інших осіб, які фактично були підозрюваними, то про таке процесуальне порушення досудового слідства було відомо суду, що постановив вирок, він мав для його встановлення все необхідне, і якщо ним було встановлено зазначене порушення суд не вважав його таким що може вплинути на правильність висновку суду. Про вказане порушення також було відомо засудженому ОСОБА_6 , який мав можливість оскаржувати зазначену обставину в касаційному порядку, а тому з огляду на викладене зазначена обставина не може вважатися нововиявленою. Крім того, адвокатами засудженого заявлено про нововиявлену обставину- помилковість висновків судово-медичних експертиз №103,104,105, які є суперечливі в частині можливості нанесення ран досліджуваним ножем, з огляду на фактичну глибину ранових каналів та висновків експертів, щодо їх можливої глибини за умови нанесення ран досліджуваним ножем оскільки частково спростовуються висновками експертиз №77,78,79 від 08.07.1998 року, у зв`язку з чим адвокатами засудженого в ході розгляду заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами заявлялося клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи з доповненнями та уточненнями до нього, мотивоване тим, що 15.07.1999 в судовому засіданні Закарпатського обласного суду експертом ОСОБА_21 надані покази про те, що розміри ран між нанесенням та їх дослідженням може становити 18-30% (т.4 а.с. 165); зазначені покази експерта ОСОБА_21 надані ним в судовому засіданні лягли в обгрунтування обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , однак такі суперечать висновкам фахівців ДУ "Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України", Кафедри судової медицини НМУУ ім. О.Богомольця щодо можливості зміни розмірів колотих ран та які свідчать про неможливість нанесення ран ножем, що був наявний в матеріалах справи, висновки судово-імунологічних експертиз щодо належності крові на ножі та брюках і гольфі не є категоричними і припускають можливість іншого походження крові на них аніж від потерпілих (т.4 а.с. 175-186). З наведених вище захисниками обставин щодо суперечливих висновків медичних експертиз, суд вбачає намагання шляхом призначення експертизи поставити під сумнів допустимість конкретних доказів, тобто, переоцінити їх, що само по собі порушує принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, та не передбачене межами провадження за главою 34 КПК України; доводи захисників про те, що висновки експертиз, покладені в основу вироку, є завідомо неправдиві або не правильні внаслідок допущеної помилки не знайшли свого підтвердження.Матеріали кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 містять висновки експертів, які були досліджені судами першої та касаційної інстанції, визнані повними та достатніми для покладення їх в основу вироку. Будь яких даних, передбачених діючим законодавством, щодо неправдивих висновків судових експертів та належного підтвердження того, що висновки експертиз, які покладені в основу вироку є завідомо неправдиві або неправильні внаслідок допущеної помилки, в розпорядження суду стороною захисту надано не було. За клопотанням адвоката ОСОБА_9 в судовому засіданні допитано судових експертів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , свідчення яких не суперечать наданим ними судово-медичним висновкам. Посилання захисників засудженого на те, що суд незаконно не прийняв до уваги покази свідків, які заявили про алібі ОСОБА_6 з підстав перебування свідків та ОСОБА_6 у родинних відносинах, такі свідки не притягувалися до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази, а тому їх свідчення є правдивими і хибно проігноровані судом, колегія суддів зазначає, що при розгляді справи в першій та касаційній інстанціях дано належну оцінку показам зазначених свідків і зазначено, що вони не можуть вплинути на систему інших доказів, які були предметом розгляду Закарпатським обласним судом так і Верховним судом України. Крім того захисники як на окрему підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами посилаються на те, що рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року визнано неконституційними норми КК України щодо смертної кари нормам Конституції, на які посилався суд при призначенні покарання. Відповідно до ст. 6 КК України (в редакції 1960 року) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння. Конституційний Суд України у рішенні від 29.12.1999 року визнав такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання. Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України ч.2 ст. 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність і не підлягають застосуванню. За цим же принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю. Виходячи з цього положення норми Кримінального кодексу України 1960 року щодо смертної кари як виду покарання з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 29.12.1999 року не підлягали застосуванню судами, а органи виконавчої влади не повноважні виконувати вироки стосовно осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких не були виконані на день ухвалення зазначеного рішення. Проте до дня ухвалення цього рішення положення Кримінального кодексу України 1960 року щодо смертної кари мали юридичну силу і підлягали застосуванню судами при призначенні покарання особам, які вчинили відповідні злочини. Резолютивна частина рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року містить вимогу привести Кримінальний Кодекс 1960 року у відповідність з рішенням Конституційного Суду України. Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що стосовно положення статті 25 КК України щодо заміни смертної кари іншим видом покарання, то це питання підлягає вирішенню у законодавчому порядку. На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду України Верховна Рада України прийняла Закон України від 22.02.2000 року № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, яким покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. З метою приведення вироку суду від 18.08.1999 року відносно ОСОБА_6 у відповідність із вищезазначеним законом ухвалою Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо засудженого ОСОБА_6 в частині застосування до нього виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі. З огляду на викладене, відсутня нововиявлена обставина, перебачена п. 4 ч.2 ст. 459 КПК України, на яку посилаються заявники.
З приводу посилання захисників на істотне порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а саме прийняття явки з повинною ОСОБА_6 без складання посадовою особою протоколу про її відібрання, колегія суддів вказує на наступне. Відповідно до вимог ч.4 ст. 96 КПК України 1960 року письмова заява про явку з повинною має бути підписана заявником і посадовою особою органу дізнання, дізнавачем, слідчим або прокурором, якими прийнята заява, із зазначенням на заяві дати її прийняття. В матеріалах кримінальної справи №2-21/99 (том 1 стор. 187-191) наявна письмова явка з повинною ОСОБА_6 , в якій він детально, з усіма подробицями описав коли у нього виник намір скоїти вбивство та як саме ним було вчинено злочин. Зазначена явка з повинною власноручно написана ОСОБА_6 , підписана ним та посадовою особою Рахівським. Таким чином, явка з повинною ОСОБА_6 подана у спосіб та відповідно до процедури, передбаченої ст. 96 КПК України у редакції 1960 року, яка у розумінні КПК України у редакції 1960 року є джерелом доказів. Посилання адвоката ОСОБА_7 про те, що ножові поранення були спричинені Лугашам різними клинками ножів та конструктивними особливостями; відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_6 щодо нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень не відповідає висновкам експертів кафедри судової медицини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, оскільки згідно висновків експертів ОСОБА_18 після отримання трьох колото-різаних ушкоджень не могла пройти з кімнати будинку до хвіртки двору найвірогіднішого місця її травмування та настання смерті були предметом дослідження, спростовані при перегляді Судовою колегією в кримінальних справах Верховного суду України 07.12.1999 вироку суду від 18.08.1999, а тому судом до уваги не приймаються, виходячи із слідуючого. Так, в ухвалі Верховного суду України від 07.12.1999 судом зазначено, що під час відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_6 та його захисника, ОСОБА_6 в ході досудового слідства докладно розповів про обставини вчиненого ним злочину; згодом на стадії судового розгляду ОСОБА_6 змінив свої покази, заявив про його непричетність до скоєного злочину; однак разом з тим підтвердив, що виявлений на місці події ніж йому подарував ОСОБА_20 , про те в якому місці ним завдавалися удари ножем потерпілим та в які ділянки тіла кожному з них, де саме знаходилися трупи ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та про те, що потерпіла ОСОБА_18 після поранень вибігла на подвір`я (там і було виявлено її труп). Верховний суд України у своїй ухвалі дійшов висновку, що суд першої інстанції ретельно перевірив покази ОСОБА_6 дані ним на стадії розслідування та його наступні покази про його непричетність до скоєного, з`ясував причини зміни показань та вірно прийшов до висновку про достовірність показів ОСОБА_6 даних ним на стадії досудового слідства в тій частині, де він визнав себе винним, оскільки такі його покази узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами і підтверджуються ними. Перевіркою матеріалів справи в касаційному порядку не встановлено порушень вимог кримінально-процесуального закону як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції, які могли б бути підставами для скасування вироку. З урахуванням викладеного, зазначені в заяві захисників засудженого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про перегляд вироку суду обставини ані самі по собі, ані в сукупності чи разом з іншими обставинами, раніше встановленими судом, не доводять неправильність вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року, не впливають на остаточний висновок суду, направлені на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувались та оцінені судом, що є неприпустимим; всі докази та обставини, на які посилаються захисники засудженого, були наявні та відомі під час розгляду кримінального провадження по суті та не є нововиявленими, а заява адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 направлена виключно на переоцінку доказів по кримінальному провадженню. Разом з тим сама по собі незгода з доказами в кримінальній справі не може бути підставою перегляду вироку за нововиявленими обставинами. За таких підстав заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 395, 459, 462, 466, 467 КПК України, суд у х в а л и в: Заяву захисників засудженого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року щодо ОСОБА_6 - залишити без задоволення. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. Головуючий /підпис/ ОСОБА_1
Судді: /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3