Справа № 308/3749/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (із дислокацією у м.Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000023 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Сарни Рівненської області, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, старшого стрільця 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,-

встановив:

Старший слідчий П`ятого слідчого відділу (із дислокацією у м.Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, згідно якого просить обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням на підозрюваного у разі внесення застави наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчими П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000023 від 17.03.2022, за підозрою у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для її проходження у військову частину НОМЕР_1 . Надалі, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №234 від 26.11.2020 ОСОБА_4 зараховано до особового складу частини та призначено на посаду старшого стрільця гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти вказаної військової частини. Таким чином, з моменту зарахування 26.11.2020 ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 останній набув статус військовослужбовця Збройних Сил України.

Вимогами ст. ст.17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

При цьому, у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102 IX від 24.02.2022 в Україні із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_4 під час проходження військової служби, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Поряд з цим, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого стрільця 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 03.03.2022 самовільно залишив місце несення служби - населений пункт АДРЕСА_3 .

Таким чином, викладені обставини свідчать про наявність достатніх доказів для підозри старшого стрільця гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 у дезертирстві - самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

19.03.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме допитами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , допитом підозрюваного ОСОБА_4 , а також іншими зібраними органом досудового розслідування доказами.

Зазначає, що санкція ч.4 ст.408 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років та відповідно до ч.5 ст.12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких.

У клопотанні вказується, що поряд з цим, не втратили своєї актуальності питання можливості переховуватись ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, тим самим вчинивши інше кримінальне правопорушення. З огляду на те, що ОСОБА_4 являється жителем іншої області, не виключається можливість, що останній з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у тому числі за межами області або вибути за межі України поза межами пунктів пропуску, вчиняти тиск на свідків у кримінальному провадженні та залучати до здійснення такого інших осіб.
Сторона обвинувачення зазначає, що з метою запобігання вчинити ОСОБА_4 будь-яку з вищеописаних дій, виникла необхідність у обранні відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_4 , вважає, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_9 та відповідно до ст.183 КПК України, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав зазначених у ньому та просив задовольнити. Вказав, що на даний час існують ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, зокрема змінити місце свого проживання, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що інший запобіжний захід не забезпечить дієвого впливу на поведінку підозрюваного
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, вказав, що не буде погрожувати свідкам, крім того, він сам повернувся і хоче повернутися на поле бою. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Зазначив, що він самостійно з`явився у військову частину і з цього часу він постійно перебуває під наглядом. Пояснив, що перебував у населеному пункті Волноваха Донецької області, коли велись бої він виконував команди командира. Він протягом 20 хвилин йшов вздовж лівого флангу і не побачив нікого із свого підрозділу, а потім зрозумів, що залишився один на лівому флангу. За деякий час побачив знайомого йому місцевого мешканця, який речі складав у трактор, він добрався до нього, допоміг йому зібратися та поїхав із ним на тракторі з Волновахи. Зазначив, що він добрався до міста Сарни Рівненської області та за першої можливості подзвонив у свою частину, після чого 11.03.2022 року сам прибув у військову частину. Вказав, що рік перебуває на контрактній службі, отримує заробітну плату у розмірі 13 000 грн.

У судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 зазначив, що подане стороною обвинувачення клопотання є необґрунтованим. Також вважає необґрунтовану пред`явлену ОСОБА_4 підозру за ч.4 ст.408 КК України, оскільки в даному випадку була відсутня мета ухилитися від військової служби, просив врахувати, що підозрюваного не затримували. Мета не висвітлена також і в матеріалах клопотання. Зазначив, що із протоколу допиту вбачається, що командиром було дано команду відступати. Інші долучені до клопотання допити це показання з чужих слів. Вказав, що прокурор при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить визначити заставу у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є надмірною для підозрюваного, враховуючи що його оклад становить 2 910,00 грн. Вважає, що наданих стороною обвинувачення доказів є недостатньо для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також до клопотання не долучено жодних доказів, які б підтверджували існування зазначених прокурором ризиків. Так, на даний час підозрюваний з 11.03.2022 року перебуває у військовій частині та за весь час перебування там ним не було вчинено жодних дій, які б свідчили про те, що існують зазначені ризики. Просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого та не застосовувати відносно підозрюваного жодного запобіжного заходу.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м.Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000023 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України. З витягу з ЄРДР вбачається, що досудове розслідування розпочате за фактом того, що старший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в/чА1778, 03.03.2022 залишив місце розташування свого підрозділу під час ведення бойових дій на напрямку АДРЕСА_3 , заховав індивідуальні засоби захисту і зброю яку отримав та переодягнувшись в цивільну форму одягу, вибув з місця бойових дій та повернувся до свого місця проживання в м.Сарне Рівненської області, в подальшому добровільно з`явився до місця розташування в/ч НОМЕР_1 .
19.03.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у кримінальному провадженні №0000023 від 17.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України, повідомлено про підозру у дезертирстві, тобто у самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Запобіжний захід має обиратися виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 та іншими нормами КПК України, а також щоб запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Застосування запобіжного заходу з будь-якою іншою метою, наприклад, з метою покарання особи за кримінальне правопорушення, з метою добитися показань стосовно її причетності до кримінального правопорушення тощо неприпустиме.
Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за вчинення якого передбаченого покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років, та яке у відповідності до положень ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.
Дослідивши матеріали долучені до клопотання, а саме: протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 19.03.2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 19.03.2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 19.03.2022 року, витяг з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 від 26.11.2020 року №234, згідно якого ОСОБА_4 з 26 листопада 2020 року прийняв посаду старшого стрільця 3 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти; Наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 від 24.02.2022 року №43, вважаю, обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_4 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням. Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
В свою чергу, всі обставини провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , мають з`ясовуватися судом під час судового розгляду у встановленому законом порядку.
Щодо посилання сторони захисту на необґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що для визнання на даному етапі підозри необґрунтованою повинні бути обставини, які б беззаперечно та прямо стверджували б, що версія сторони обвинувачення є неспроможною. При цьому такі факти мали б вказувати, що правова позиція захисту є єдиноможливою в даному конкретному випадку й інша версія подій є малоймовірною. Позиція сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та надані підозрюваним пояснення, не є настільки неспростовними та однозначними, що давали б змогу дійти висновку про необґрунтованість підозри.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Сторона обвинувачення не зобов`язана доводити, що певні дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню, вже були вчинені підозрюваним, а повинна навести обґрунтування та підтвердження того, що імовірність їх настання є достатньо високою для того, щоб застосувати певний запобіжний захід.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 передбачає виключно покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Крім того, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується слідчим суддею при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
Ризик незаконного впливу на свідків, у кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі дії, спрямовані на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, тому ОСОБА_4 має реальну можливість спілкуватись із свідками і впливати на них у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення в оману органів досудового розслідування та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження. Як вбачається із долучених до клопотання матеріалів, у даному кримінальному провадженні як свідків допитано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Разом із тим, слідчий суддя вважає недоведеним ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, такий належним чином не обґрунтований та не підтверджений відповідними доказами.
Таким чином прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено виключно покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років, злочин вчинено в період дії в Україні воєнного стану, а також бере до уваги дані про особу підозрюваного, а саме те, що підозрюваний є особою молодого віку, раніше не судимий, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та обіймає посаду старшого стрільця 2 гірсько-штурмового відділення з гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , не одружений, на утриманні дітей не має, згідно службової характеристики за час проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з негативної сторони, зокрема, має слабкі здібності в забезпеченні ведення бою, допускав випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків, мотивація відсутня, потребував постійного контролю за якістю виконання вказівок, несумлінний при їх виконанні, неоперативний, зміни в обстановці помічав із запізненням, довго вагався перед тим, як прийняти рішення.
Разом з тим, під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не наведено переконливих доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи те, що під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні, то слідчий суддя вважає за необхідне застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч.3 ст.176 КПК України).
Згідно зі ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2 ст.181 КПК України).
Приймаючи до уваги, що в ході розгляду клопотання було встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а також наявні ризики, передбачені п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, зважаючи на обставини встановлені в ході розгляду клопотання та наведені вище дані про особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Із матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час проходить службу у військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де він і проживає в казармі.
При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що казарма підпадає під ознаки житла.
Зокрема, у статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.
Слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до ч. 5 ст.194 КПК України наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (Закарпатська область, Ужгородський район), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання (перебування) та роботи; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Застосовуючи вказаний запобіжний захід, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Такий запобіжний захід, з урахуванням встановлених під час судового розгляду клопотання обставин, на думку слідчого судді, є цілком співмірним, відповідає особі підозрюваного, відповідатиме інтересам досудового розслідування та є достатнім для запобіганню встановленим під час розгляду клопотання ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Водночас, менш суворий запобіжний захід, ніж домашній арешт, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування (в тому числі шляхом неналежного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків) і руху кримінального провадження.
Частиною 6 ст.181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 193, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:
У задоволенні клопотання відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, із забороною цілодобово залишати місце свого проживання (перебування) АДРЕСА_2 ,
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до ч. 5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (Закарпатська область, Ужгородський район), без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання (перебування) та роботи;
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Встановити строк дії ухвали та строк дії запобіжного заходу - до 18 травня 2022 року (включно).
Строк дії обов`язків, покладених судом, встановити до 18 травня 2022 року (включно).
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків.
Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.
Ухвалу для негайного виконання надіслати в органи Національної поліції за місцем проживання (перебування) підозрюваного.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1