Справа № 128/89/20
УХВАЛА

17 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у закритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2019 за № 0000628, відносно ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

18.06.2021 до Вінницького районного суду Вінницької області відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 07.06.2021, якою скасовано ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2021, надійшли матеріали вищезазначеного клопотання. По даному клопотанню проводиться судовий розгляд.

У судовому засіданні 17.10.2022 прокурор ОСОБА_3 подала письмове клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, на шістдесят днів, оскільки ОСОБА_4 являється неосудною особою, суспільно небезпечне діяння, в якому остання обвинувачується, підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, ОСОБА_4 страждає на хронічний психічний розлад у вигляді параноїдальної шизофренії, не має достатніх соціальних зв`язків, що могли б завадити їй переховуватися від суду.
Особа, щодо якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 та її захисник, призначений для проведення окремої процесуальної дії, адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні 17.10.2022 не заперечували щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Інші учасники судового провадження в судове засідання 17.10.2022 не з`явилися.

Заслухавши клопотання прокурора та думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Періодичний судовий контроль (у порядку статті 331 КПК України) забезпечує дотримання прав обвинуваченого чи особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 508 КПК України визначено, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Вказані запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби і застосування цих запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

При цьому, суд зважає на те, що суспільно небезпечне діяння, яке інкримінується ОСОБА_4 , підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, щовіднесений відповідно до ст. 12 КК України до особливо тяжкого злочину та передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також суд зважає на те, що ОСОБА_4 не працює, неодружена, страждає на хронічне психічне захворювання, отже, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки та стримуючі фактори для гарантування її належної процесуальної поведінки в майбутньому, що не заперечується стороною захисту.

Враховуючи те, що судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 на даний час ще не завершено, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, виходячи з положень ст. 508 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, на строк 60 днів, що сприятиме запобіганню настання вказаних ризиків та забезпечить належну процесуальну поведінку особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а також надання необхідної медичної допомоги у зв`язку з виявленим захворюванням, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 376, 508, 512 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовної якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру,запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради» в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, на шістдесят днів, тобто, до 15 грудня 2022 року включно.

Копію ухвали для виконання направити в Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради».

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, щодо якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДЯ ОСОБА_6