ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/883/21 Номер провадження 11-кп/814/421/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Диканька Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2021 року визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) грн 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 1 381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн 50 коп та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп, а всього разом 6 381 (шість тисяч триста вісімдесят одну) грн 50 коп.

В іншій частині цивільного позову - відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду 27 травня 2021 року близько 14 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_6 прибув до дверей квартири АДРЕСА_2 , де проживає обвинувачений ОСОБА_7 , з метою з`ясування з останнім обставин конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , який відбувся цього ж дня.

У вказаному місці та час, в обвинуваченого ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , який знаходився біля дверей квартири ОСОБА_7 .

В подальшому, відкривши двері власної квартири, ОСОБА_7 раптово, умисно, пальцями правої руки стиснутими в кулак, наніс один удар в обличчя ОСОБА_6 . Від отриманого удару ОСОБА_6 впав на спину на бетонну підлогу. В цей час ОСОБА_7 , сівши зверху на ОСОБА_6 , продовжив наносити останньому удари кулаками в ділянку голови, обличчя, нанісши не менше п`яти ударів.

У результаті нанесених обвинуваченим ОСОБА_7 ударів потерпілому ОСОБА_6 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді забою, гематоми м`яких тканин чола, скроневої ділянки справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також забоїв, синця шкіри перенісся та носової кровотечі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати , постановити новий вирок, яким визнати його винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити більш суворе покарання, передбачене санкцією даної статті.

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого :

-матеріальну шкоду у сумі 129 042 (сто двадцять дев`ять тисяч сорок дві) грн.;

-моральну шкоду у сумі 100 000 грн. (сто тисяч) ;

На переконання апеляційних вимог потерпілий вказує , що суд , призначаючи покарання , не в повній мірі врахував характер спричинених обвинуваченим незаконних дій щодо нього. Жодного щирого каяття , висловлення спроб примирення чи добровільного відшкодування шкоди ОСОБА_7 не висловлював. При цьому, він переховувався від правоохоронних органів шляхом виїзду під час досудового слідства за кордон , має негативну характеристику , що підтверджується показами свідків.

Вказані обставини , на переконання апелянта , є підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 максимальної міри покарання в межах санкції статті.

Безпідставно , на думку потерпілого , суд частково задовольнив його позовні вимоги , посилаючись на значні витрати , спричинені вчиненим злочином , зокрема , оплату транспортних послуг по проїзду до лікаря , упущену вигоду через невиїзд за кордон на роботу та оплату документів для виїзду за кордон. Посилається також потерпілий і на неврахування судом у повній мірі моральної шкоди спричиненої обвинуваченим.

На апеляційну скаргу надійшло заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому останній вказував на безпідставність апеляційних вимог та просив залишити вирок щодо нього без змін.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_10

апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували з приводу задоволення апеляції потерпілого.

Прокурор в судовому засіданні вважав вирок суду законним.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів виходячи із приписів статті 404 ч.3 КПК України.

Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку , призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наслідки його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину , обставини , що пом`якшують покарання якими визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину , відсутність обставини , що його обтяжує , та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання в межах санкції відповідної статті у виді штрафу у розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) грн 00 коп.

Із вказаними мотивами призначення покарання , як і з його конкретним видом та розміром , погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Усі обставини , на які в апеляційній скарзі посилається потерпілий , у повній мірі були враховані судом першої інстанцій.

Будь-яких нових обставин , які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення , апелянтом в апеляційній скарзі не наведено.

На переконання колегії суддів, визначене судом покарання ОСОБА_7 з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу. Таким чином, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його м`якість, про що потерпілий вказує у своїй апеляційній скарзі, не вбачається.

Непереконливими вважає колегія суддів доводи апеляції потерпілого про помилковість висновків суду в частині вирішення його цивільного позову.

Так , під час розгляду кримінального провадження потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 129 тис. 42 грн. матеріальної шкоди та 100 тис. грн. моральної шкоди.

Як вбачається із змісту вироку , суд першої інстанції , вирішуючи цивільний позов в частині компенсації моральної шкоди , відповідно до вимог статей 23, 1167 ЦК України та керуючись принципами розумності , справедливості та співмірності , у повній врахував характер дій обвинуваченого та конкретні обставини , за яких було вчинено правопорушення , його тяжкість , ступінь отриманих моральних та фізичних страждань потерпілого через його неправомірну поведінку та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого та стягнення з обвинуваченого на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

З такими висновками погоджується колегія суддів апеляційного суду та доводи апеляції їх не спростовують.

На переконання колегії суддів , потерпілим не надано ні суду першої , ні апеляційної інстанції переконливих доказів , які б підтверджували заявлений ним розмір моральної шкоди.

При цьому колегія суддів наголошує , що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим , ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Правильним є рішення суду щодо часткового задоволення потерпілому матеріальної шкоди , оскільки судом обґрунтовано стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь усі витрати , що підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами, зокрема , витрати на лікування , дорогу до судового експерта , а рішення про відмову у задоволенні іншої частини вимог , прийнято після всебічної оцінки наданих доказів та детально вмотивовано.

Колегія суддів вважає неналежним доказом упущеної вигоди довідку про заробітну плату , отриману потерпілим за кордоном в грудня 2021 року , оскільки цей період мав місце після події кримінального правопорушення за його участі.

Жодного доказу , що потерпілий мав вказаний у позовній заяві заробіток в період часу , який передував подіям правопорушення , і цей заробіток ним не отриманий саме через неправомірні дії обвинуваченого , суду не надано.

З огляду на викладене , вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України, є справедливим , законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення , а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення .

Судді:

____________ _____________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4