У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

05 серпня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001057 від 09.06.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси Черкаської області, українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, незаміжньої (розлученої), непрацюючої, утриманців у розумінні закону не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимої;

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

04 серпня 2022 року з Черкаського апеляційного суду за визначеною підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001057 від 09.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 від 04 серпня 2022 року за цим провадженням призначено підготовче судове засідання на 05 серпня 2022 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , відповідно до ст. 331 КПК України, заявив клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою на строк 60 діб.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор зазначив, що на даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої не зменшились і виправдовують тримання її під вартою. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, не має постійного місця роботи та стійких соціальних зв`язків, а тому, на думку прокурора, може переховуватися від суду. Крім того, враховуючи суспільно небезпечний характер діянь та поведінку обвинуваченої після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, яка здійснювала спроби приховати сліди злочину та мала намір поховати потерпілого самостійно, прокурор вважає наявним ризик перешкоджання встановленню істини у справі, шляхом здійснення впливу на свідків та потерпілу. Також, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що, на його думку, свідчить про те, що обвинувачена схильна до вчинення злочинів, а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисники: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , заперечили щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої, мотивуючи тим, що для цього немає достатніх підстав, оскільки ті ризики, які навів прокурор, є недоведеними. Вважали за можливе обрати до обвинуваченої запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів контролю.

При цьому, захисник ОСОБА_5 зазначив, що стан здоров`я обвинуваченої є незадовільним, про що в подальшому стороною захисту будуть надані суду відповідні медичні документи. Крім того, вказав, що за місцем проживання його підзахисна характеризується позитивно, все життя працювала, хоч і не офіційно, займалася суспільно корисною працею, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведене поверхнево і не враховано той факт, що потерпілий був притягнений до кримінальної відповідальності за вбивство своєї матері та систематично вчиняв насильницькі дії відносно обвинуваченої. Твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 здійснювала спроби приховати сліди злочину, вважав недоведеним та зазначив, що остання під час досудового розслідування не заперечувала факт нанесення саме нею тілесних ушкоджень потерпілому, активно сприяла розкриттю даного злочину.

Потерпіла ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає необхідним зазначити наступне:

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, крім ризиків, визначених у статті 177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, зазначені у статті 178 КПК України.
Судом установлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 закінчується 07 серпня 2022 року.

Разом із цим, завершити судове провадження до спливу строку дії даного запобіжного заходу не можливо.

Суд погоджується з висновком прокурора про існування обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення саме ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину) та зважає на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

У рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочину, підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченій злочину, той факт, що вона раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисного вбивства, дають суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може, з метою уникнення покарання, здійснювати психічний або фізичний вплив на потерпілу та свідків, які на сьогодні не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, тяжкість покарання збільшує ймовірність ризику переховування обвинуваченої від суду.

На обґрунтування ризику можливого переховування обвинуваченої від правосуддя, суд надає оцінку особі ОСОБА_6 , яка є неодруженою, непрацюючою, утриманців у розумінні закону не має, тяжкими захворюваннями не страждає, а, відтак, не має міцних соціальних зв`язків, які були б засобом превенції від можливої подальшої негативної і девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачена має незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується за місцем проживання, займалася суспільно корисною працею та була працевлаштована, без оформлення трудових відносин у встановленому законом порядку, суд оцінює критично, як недоведені належними і допустимими доказами.

Таким чином, суд переконаний, що ризики та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні відносно обвинуваченої запобіжного заходу, на сьогодні не зменшилися і продовжують існувати.

Також суд зважає на те, що 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому вказаний строк неодноразово продовжувався та триває до даного часу.

Військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання правоохоронними органами своїх повноважень, якісно погіршує криміногенну обстановку, а тому є новим ризиком, який, до того ж, збільшує ризик переховування обвинуваченої від суду.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, суд на теперішній час не встановив.

Доказів того, що обставини, які були взяті судом до уваги при обранні запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою, з часом змінилися, стороною захисту не надано.

Також, стороною захисту не підтверджено, що обвинувачена ОСОБА_6 має житло, де її можливо постійно знайти, законний дохід, який зможе забезпечити її засобами до існування під час перебування під арештом, а також те, що у неї наявні кошти на прибуття до суду на кожне судове засідання.

Як уже зазначалося, злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , має підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з чим тримання обвинуваченої під вартою є виправданою мірою, оскільки наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію не винуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (п. 152 рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», рішення ЄСПЛ «Харченко проти України»).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність продовжити щодо обвинуваченої винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 , а також не зможе запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України.

Суд зауважує, що тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою правопорушення чи ухилення від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.

За вказаних обставин, у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.
Згідно з пунктом 2 частини 4 статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

До того ж, під час обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої застава не визначалась.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 177, 178, 183, 193-197, 314-316, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.

Клопотання прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», продовживши строки тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 04 жовтня 2022 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити начальнику Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання, а також прокурору Черкаської обласної прокуратури для контролю.

Строк дії ухвали складає 60 (шістдесят) діб з дня її проголошення та до 04 жовтня 2022 року, включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду у порядку та строки, передбачені діючим законодавством.

Суддя: ОСОБА_1