КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1635/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 757/1882/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року,
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалуслідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.01.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання, зобов`язавши слідчого та прокурора негайно, але не пізніше 1 робочого дня після отримання копії ухвали повернути ОСОБА_6 вилучене майно.
Також представник подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи її тим, що розгляд клопотання відбувався без участі власника майна або його представника, а копію оскаржуваної ухвали було отримано 09.02.2022 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що вилучений автомобіль зважаючи на специфіку кваліфікації діянь, за якими здійснюється досудове розслідування не має та не може мати ознак речових доказів у даному кримінальному провадженні. Дозвіл на вилучення транспортного заходу ухвалою слідчого судді не надавався, власнику майна ОСОБА_6 не повідомлено про підозру, останній позбавлений можливості використовувати автомобіль при здійсненні підприємницької діяльності та у приватному житті, слідчий суддя застосував найбільш обтяжливий захід забезпечення кримінального провадження. З огляду на викладене, на думку апелянта, правові підстави для накладення арешту відсутні.
В оскаржуваній ухвалі мотивувальна частина є неконкретною, не вказано жодного ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження для усунення якого накладено арешт. Крім того, не наведено аргументів того, що вилучене майно відповідає ознакам ст. 96-2 КК України.
На думку представника, фіксування технічними засобами судового засідання коли учасники не з`явилися є обов`язковим з огляду на п. 24 ст. 3 КПК України.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений. Направив на адресу Київського апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, пояснивши неможливість прибути службовою завантаженістю у зв`язку з участю процесуального керівника у іншому судовому засіданні в рамках іншого кримінального провадження.
Власник майна та його представник у судове засідання також не з`явилися, хоча представника ОСОБА_7 було завчасно повідомлено про дату та час призначеного судового засідання, шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення.
Апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги представника власника майна за відсутності апелянта та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Апелянт зазначив, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без виклику та участі власника тимчасово вилученого майна. Копію оскаржуваної ухвали представник власника майна отримав 09.02.2022 року. Матеріали провадження взагалі не містять відомостей щодо направлення чи отримання власником майна копії оскаржуваного рішенння, а відтак неможливо визначити з якої дати копію судового рішення слід вважати отриманою.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим такий строк не підлягає поновленню.
12.01.2022 року на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13.12.2021 року в період часу з 10 год. 19 хв. по 10 год. 31 хв. проведено обшук автомобіля маркиBMW Х5, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. « НОМЕР_3 »( НОМЕР_4 ), в ході якого виявлено та вилучено вищевказаний автомобіль, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , ключі від автомобіля BMW Х5.
Згідно реєстраційної картки ТЗ, автомобіль марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. « НОМЕР_3 »( НОМЕР_4 )належить ОСОБА_6 .
Орган досудового розслідування зазначив, що фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_6 отримав у володінняавтомобіль марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. « НОМЕР_3 »( НОМЕР_4 )в ході вчинення кримінальних правопорушень, тобто за версією слідства воно набуте кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінальних правопорушень та могло бути використане під час вчинення злочину, що відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
14.01.2022 року заступник начальника відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучено 12.01.2022 року в ході проведення обшуку.
У клопотанні процесуальний керівник зазначив, що існує необхідність у накладенні арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК Українипідстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.
З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки в даному кримінальному провадженні воно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 361-1, ч. 3 ст. 209 КК України.
При цьому беручи до уваги, що вказаний транспортний засіб у кримінальному провадженні розглядається як такий, що набуто ОСОБА_6 кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінальних правопорушень та міг використовуватись під час вчинення злочину, а відтак відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Колегія суддів за вищенаведених обставин приходить до висновку, що вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містить відомості та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та по суті за версією слідства вважається таким, що набуто внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу, знаходять підтвердження.
Колегія суддів, уважно дослідивши клопотання про накладення арешту на майно та додані до нього матеріали, також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Між тим, жодних даних про те, що на тимчасово вилучене 12.01.2021 року в ході проведення обшуку майно, може бути накладено арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься.
Так, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що ОСОБА_6 як власник автомобілю марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. «ABERHOL»( НОМЕР_4 ), є підозрюваним, обвинуваченим чи засудженим у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку необхідності забезпечення спеціальної конфіскації арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації. При цьому арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Жоден із наведених критеріїв можливості накладення арешту на зазначене майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації в матеріалах провадження не приведений, а тому відсутні і правові підстави для арешту з цією метою автомобілю марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. « НОМЕР_3 »( НОМЕР_4 ), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 та ключі від автомобіля BMW Х5.
Отже, жодних правових підстав для арешту вищезазначеного майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації колегією суддів не встановлено. Однак колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4