ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1145/22 Справа № 207/3062/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року про застосування примусових заходів виховного характеру щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 ,
законного представника - ОСОБА_10 ,
захисника - ОСОБА_11 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачу під нагляд батьків до досягнення ним повноліття.
Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, виповнилося 15 років, а факт вчинення цього діяння повністю підтверджується дослідженими судом показами самого неповнолітнього, його законного представника, потерпілої та свідків, а також письмовими доказами у провадженні, тому суд дійшов висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке вчинене саме ОСОБА_7 і до якого слід застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передання під нагляд батьків.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник потерпілого посилається на незаконність рішення суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, на переконання адвоката, судом не в повній мірі були дослідженні всі обставини кримінального провадження, зокрема, не встановлена кількість патронів, які були в рушниці, хто саме, де та в який час, з якою метою зарядив рушницю патронами, з яких підстав ОСОБА_7 неодноразово направляв рушницю в сторону товаришів, внаслідок чого суд допустив неповноту судового розгляду та не усунув всі протиріччя у провадженні. Окрім цього, потерпіла сторона вважає, що суд належним чином не встановив суб`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння. Зважаючи на ці обставини, представник потерпілої вважає, що ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Статтею 500 КПК України, зокрема визначено, що судовий розгляд здійснюється у цих провадженнях згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Відповідно до ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано належним чином зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та постановлені судового рішення, та суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, які підлягають з`ясуванню при розгляді клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, а тому ухвала не може вважатися законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Як видно із ухвали, суд дійшовши висновку про те, що дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, вчинене ОСОБА_7 й застосував щодо нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд батьків - ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , до досягнення ним повноліття.
Визначаючи саме такі виді примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 , суд врахував думки учасників провадження, особу ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його характеристику з місця мешкання, та те, що він виховується у повній родині, батьки мають порозуміння з сином, позитивну характеристику з місця навчання, ставлення до вчиненого у вигляді щирого каяття та осуду своїх дій.
Разом з цим, вимогами ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
В свою чергу, ст. 105 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 цієї статті, можуть бути застосовані до неповнолітнього.
Частиною 2 статті 105 КК України визначено, що суд застосовує до неповнолітнього, зокрема, такі примусові заходи виховного характеру: застереження; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.
Згідно з ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Водночас, положення ст. 103 КК України вимагають, щоб суд при призначенні покарання неповнолітньому, крім обставин, передбачених в статтях 65-67 цього Кодексу врахував умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Разом з цим, передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього
Між тим, суд всупереч вищевказаним нормам закону, належним чином не врахував дані, що характеризують особу неповнолітнього ОСОБА_7 , не дослідив умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи, а також дані, що характеризують його батьків, не з`ясував, чи не притягались вони до відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, чи не позбавлені вони батьківських прав, чи здатні вони забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітнього та постійний контроль за його поведінкою.
Окрім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 105 КК України, в резолютивній частині ухвали суд не встановив тривалість заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд батьків.
Разом цим, ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року були внесені виправлення у резолютивну частину оскаржуваної ухвали, в частині визначення строку застосування заходів виховного характеру й зазначено, що щодо ОСОБА_7 застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд батьків: ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , строком на 1 рік.
При цьому, судом першої інстанції при постановленні ухвали не враховано, що питання зміни розміру, строку та порядку відбуття раніше призначеного примусового заходу виховного характеру за ухвалою суду не можуть вирішуватись, в порядку ст. 379 КПК України, шляхом виправлення описки у вказаному рішенні, тому колегія суддів вважає, що ця ухвала суду, як невід`ємна частина оскаржуваного судового рішення, підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи сторін, внаслідок чого допустив неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на вищенаведені обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, а також, враховуючи, що усунути зазначені недоліки в ході апеляційного перегляду неможливо, скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційній скарзі, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 , - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4