КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1212/21
Провадження № 1-кп/534/50/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2022 року місто Горішні Плавні
Комсомольський міський суду Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ, Полтавської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст. 307 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 звинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів.

Судом в порядку ч.3 ст.331 КПК України в судовому засіданні було поставлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням спливу двомісячного строку 09.05.2022.
Прокурор підтримав ініціативу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , посилаючись на те, що є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, посилаючись на недоцільність такого заходу та замінити його на більш м`який у виді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Суд приймає до уваги положення ст. 29 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний з`ясувати обставини, які свідчать про те, що: заявлений ризик не зменшився або з явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою: наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.
Вирішуючи питання продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», (пункті 74) Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості застосування до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Суд зазначає, що згідно із обвинувальним актом ОСОБА_4 має непогашені судимості, скоїв кримінальні правопорушення , що йому інкімінуються під час іспитового строку.

Зазначені обставини дають можливість дійти висновку про наявність достатніх підстав вважати, що ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень знайшов своє підтвердження.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності, враховуючи, відсутність у ОСОБА_4 позитивних характеристик та доброї репутації, постійного місця роботи та стабільного законного джерела доходів, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, суд дійшов до висновку, що лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, що виключає можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Вік обвинуваченого, його стан здоров`я, сімейне та матеріальне становище не дає підстав для незастосування до нього такого запобіжного заходу.

Питання про застосування застави вирішено судом в порядку ч.3 ст.183 КПК України. У відповідності до ч.5 ст.182 КПК України, з урахування тяжкості інкримінованих злочинів та відомостей, що характеризують обвинуваченого, суд визначає заставу, достатню для забезпечення обвинуваченим ОСОБА_4 належної процесуальної поведінки у розмірі 148860 грн., із покладенням на обвинуваченого передбачених законом обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.176,177,182,183 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Строк дії ухвали закінчується 24 червня 2022 року.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі шістдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148860 грн., яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області (отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області; ЗКПО 26304855; р/р UA0015950 в ДКСУ м.Київ; МФО 820172; призначення платежу: ПІБ платника, призначення платежу, суд) підозрюваним, обвинуваченим або заставодавцем, який зобов`язується надати суду документ, що це підтверджує.
В разі внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою суду, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та суд.
В разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти на нього покладаються строком до 22 червня 2022 року наступні обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу, прокурора або суду,
- повідомляти, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до прокурора, суду за першим викликом.
Роз`яснити особі, якою буде внесено заставу, що в разі невиконання підозрюваним перелічених вище обов`язків, заставу буде звернуто в дохід держави.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду. протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1