Справа № 311/1237/16-к
Провадження № 1-і/191/95/22
У Х В А Л А
іменем України

25 серпня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Оріхів Запорізької області, громадянину України, не одруженому, не працюючому, не маючий на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, який має середню освіту,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,-

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянину України, не одруженому, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченим такого виду запобіжного заходу, оскільки, будучи на свободі, останні мають можливість переховуватися від суду у зв`язку з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні частково заперечували проти клопотання прокурора.

Захисник обвинувачених ОСОБА_6 просила у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши учасників судового провадження щодо доцільності продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.
В провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у якому обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .
Під час застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були встановлені ризики, передбачені п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
24.02.2022 відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 .
На підставі розпорядження Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області змінено на Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2022 обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 вересня 2022 року.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою, суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинувачених даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, не мають постійного джерела доходів, так як офіційно не працюють, не мають стійких соціальних зв`язків, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі.

Стосовно доводів сторони захисту про недоведеність існування ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі "Амбрушкевич проти Польщі" (Ambruszkiewicz v.Poland №7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
З урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченим діяння, строку покарання, яке може бути їм призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строк тримання під вартою.

Крім того, враховуючи, що на території України введено воєнний стан, а місце проживання обвинувачених знаходиться на території, яка на даний час є тимчасово окупованою, тона теперішній час відсутня будь яка можливість контролю за зобов`язаннями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що унеможливлює застосування до них більш м`яких запобіжних заходів.
В той же час, суд вважає, що застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останніх, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, визначених в п.1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177,178, 197, 331, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 жовтня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1