Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/468/22
В И Р О К
Іменем України

22 червня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000098, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.05.2022 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, на утриманні осіб не маючого, особою з інвалідністю не являється, участі в АТО та ООС не брав, не перебуваючого на військовому обліку, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:
06.05.2022, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_4 .
В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбувся конфлікт в ході якого у останнього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень співмешканці. Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс потерпілій ОСОБА_4 близько п`яти ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя та вкусив її за правий лікоть, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у виді синця по зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, синця на нижній повіці лівого ока, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №111 від 23.05.2022 за ступенем тяжкості відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і викладеному в обвинувальному акті від 23.11.2021 року.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визначивши наступний порядок дослідження доказів: допитати потерпілу, допитати обвинуваченого, дослідити характеризуючи матеріали на особу обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.125 КК України і викладене в обвинувальному акті від 06.06.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора, обвинуваченого та потерпілої, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений та потерпіла розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
Так згідно встановленого в судовому засіданні порядку дослідження доказів, потерпіла ОСОБА_4 надала наступні покази: з обвинуваченим ОСОБА_5 вона знайома давно, останні 4 роки проживають фактично однією сім`єю без реєстрації шлюбу в с.Кулажинці. За час проживання обвинувачений неодноразово вчиняв конфлікти, а коли перебував в стані алкогольного сп`яніння то застосовував фізичну силу. Так, 06.05.2022 року вони працювали у сусідів, допомагали по господарству, в цей день до сусіда приїхав його родич, якому було 54 роки. Після роботи, вони повечеряли, а також вживали алкогольні напої. Потім повертаючись від сусідів додому, обвинувачений на грунті ревнощів почав влаштовувати конфлікт, в ході якого ображав її нецензурною лексикою. В будинку конфлікт продовжився вже на підвищених тонах, перебуваючи в кімнаті, обвинувачений штовхнув її на ліжко та почав бити кулаками по ногах, кажучи, що вона більше ні до кого не піде і ніхто її не побачить. В свою чергу, вона йому сказала, що не давала жодних приводів для ревнощів, однак це ще більше розлютило обвинуваченого, і зі словами «ти все брешеш» почав наносити удари рукою їй по обличчю, а саме близько 5 ударів долонею та один удар кулаком, від яких вона закривалась руками, і тоді відчула, що обвинувачений вкусив її за лікоть, від чого пішла кров. Конфлікт тривав близько 15-20 хв. Після чого, обвинувачений вимкнув світло в кімнаті, сказав лягати спати та сам ліг поруч на ліжко. На наступний день обвинувачений пішов на роботу, до неї додому прийшла сусідка, в якої вона мала того дня працювати та побачила її побиту, і забрала до себе додому. Перебуваючи в сусідки, вона зустрілась з дільничною, та написала заяву.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному та надав покази, що відповідають обставинам, наведеним в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений в судовому засіданні показав, що дійсно проживає з потерпілою довгий час, в ході фактичних шлюбних відносин періодично відбувались конфлікти. Так, 06.05.2022 року він зранку пішов працювати до сусіда пиляти дрова, повернувшись в обід, вони з потерпілою перебуваючи в дома у сусіда пообідали та вживали спиртні напої. Після чого повернулись до себе додому, де він заснув. Прокинувшись через деякий час, він побачив, що потерпілої в будинку немає, тому вирішив піти до сусіда в якого вони працюють. Зайшовши в будинок, він побачив, що на ліжку спить потерпіла, а поряд з нею на стільці сидить родич сусіда, від побаченого він приревнував, тому і відбувся даний конфлікт. Підтвердив, що дійсно наносив ударами долонею по голові потерпілої та один удар кулаком в обличчя, з приводу ударів по ногах та те, що вкусив її за лікоть не пам`ятає, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором, та зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії, щиро кається, просив вибачення в потерпілої.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як дії, які виразилися у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за санкцією указаної статті кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим кримінального проступку.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставина, що обтяжує відповідальність обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення, щодо особи з якою він перебуває у близьких відносинах. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» від 25.05.2022 року ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, що підтверджується даними відповідної вимоги ІС.
За інформацією згідно довідки №25/5/467 виданої 23.05.2022 Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.
Також враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює, та не перебуває на військовому обліку.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Крім того, підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому - судом не встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої та обтяжуючої вину обвинуваченого обставину, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача та потерпілої, яка погодились з видом та мірою покарання зазначеної прокурором, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення кримінального проступку належить призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у виді громадських робіт.
При цьому, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 є працездатною особою, будь-яких відомостей про те, що він є особою з інвалідністю першої або другої групи, або військовослужбовцем строкової служби, обвинувальний акт та додані до нього матеріали не містять, тобто відсутні перешкоди для призначення такого виду покарання визначені ч.3 ст.56 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченої, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи, матеріального стану, суд не знаходить.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67, ч.1 ст. 125 КК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_6