ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/986/19

18 липня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю сторін кримінального провадження прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, державних нагород та пільг немає, раніше не судимого відповідно до ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення згідно первинного обвинувального акту, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та згідно зміненого обвинувального акту - передбаченого ст. 128 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 09.02.2019 року близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння та шкоди потерпілому у вигляді можливого падіння з наступним ударом потерпілого об бильце ліжка та спричинення цим тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_10 , від якого останній втратив рівновагу, впав на ліжко та вдарився лівою скронево-потиличною частиною волосистої частини голови об дерев`яне бильце ліжка.

Внаслідок удару лівою скронево-потиличною частиною волосистої частини голови об дерев`яне бильце ліжка потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи та склепіння черепа, забій - компресія головного мозку важкого ступеня, гостра субдуральна гематома правої гемісфери головного мозку, набряк - набухання головного мозку, стан після оперативного втручання (резекційна трепанація черепа, видалення гострої субдоральної гематоми правої гемісфери головного мозку), напружена субдуральна гігрома правої гемісфери головного мозку, що належать до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

Згідно первинного обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 cт.121 КК України, а саме в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .. Дане обвинувачення на даний час підтримується потерпілими.

Відповідно до обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, тобто у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні, за первісним обвинувальним актом за ч.1 ст.121 ККУ свою вину не визнав, а після зміни прокурором обвинувачення вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.128 ККУ визнав повністю та пояснив, що 09.02.2019 року приблизно о 21 год. 30 хв. ввечері прийшов в будинок ОСОБА_11 .. Там були ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Коли всі сіли за стіл, то у них з ОСОБА_10 почалась словесна перепалка. Під час цього ОСОБА_8 вдарив потерпілого, після чого він сів на ліжко і сидів там. Через деякий час знову почали сваритися з ОСОБА_10 і під час цього він стукнув (штовхнув) його і той впав у двері. Хотів ще його стукнуть, але присутні не дали цього зробити. Заперечує нанесення потерпілому ударів ногами.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показів не давав спочатку через стан здоров`я, а в послідуючому звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність.

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні підтримали раніше висунуте прокурором обвинувачення і просять притягнути обвинуваченого до відповідальності за первісним обвинувальним актом, а саме за ч.1 ст.121 КК України. Також потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що свідком події не був, а його рідний брат ОСОБА_10 після лікування не ходить, не пам`ятає всіх подій, потребує реабілітації.

Заслухавши прокурора, потерпілого, представника потерпілого, обвинуваченого, допитавши свідків, дослідивши у кримінальному провадженні докази, якими прокурор обґрунтовує доведення вини обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні за ст. 128 КК України, а сторона потерпілого - за ч.1 ст. 121 КК України, а також враховуючи докази сторони захисту, заявлені у спростування доводів сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та недоведеність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України (за первісним обвинувальним актом, який підтримує сторона потерпілого).

До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного .

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора. У випадку ж відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, такий обов`язок покладається на потерпілого згідно п.4 ч.3 ст. 56 КПК України.

Оскільки прокурор, як державний обвинувач у даному кримінальному провадженні змінивши обвинувачення з ч.1 ст 121 КК України на ст. 128 КК України, фактично відмовився підтримувати первісне обвинувачення, до потерпілого перейшло право підтримувати таке первісне обвинувачення і він ним скористався. Однак, як зазначено вище, у такому разі, одночасно із набуттям такого права, у потерпілого виник і обов`язок по доказуванню вищевказаних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України.

Тобто обов`язок доказування безпосередньо у судовому засіданні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у даному випадку за ст. 128 КК України - покладено на прокурора, а за ч.1 ст. 121 КК України - на потерпілого.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України підтверджена в судовому засіданні наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що подія відбувалася в будинку його співмешканки ОСОБА_11 , де він також проживає. В той вечір разом з ОСОБА_11 ОСОБА_14 та ОСОБА_10 сиділи випивали. ОСОБА_10 не хотів випивати, просто сидів на дивані. ОСОБА_8 підійшов пізніше. Коли сіли за стіл почався словесний конфлікт між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 . Під час цього ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 кулаком у вухо, останній впав. ОСОБА_10 спочатку сидів на дивані, а коли підвівся, ОСОБА_8 ніби штовхнув його той впав у коридор, де було темно. ОСОБА_10 лежав, а ОСОБА_8 хотів вдарить його ногами, але того відтягли. Після цього ОСОБА_10 підвівся та приліг, полежав 5-10 хв. та сказав, що піде до хати. Свідок провів ОСОБА_10 до дороги далі він пішов самостійно, а свідок повернувся до будинку де перебував ОСОБА_8 . Крім того свідок показав, що ОСОБА_10 при падінні в коридор впав на підлогу, була кров вдарився носом. ОСОБА_10 потилицею не падав, свідомості не втрачав. Він був в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_11 показала, що ввечері вона разом зі співмешканцем ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спільно вечеряли та вживали алкогольні напої у будинку за місцем її проживання. Між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 виник словесний конфлікт під час якого ОСОБА_16 вдарив ОСОБА_17 . Свідок вказала, що всього у той вечір бачила два удари, які ОСОБА_16 наніс ОСОБА_17 . Перший удар нанесений рукою по переносиці від якого у ОСОБА_17 пішла кров з носа. Також від цього удару ОСОБА_17 впав на ліжко. Чи вдарявся ОСОБА_17 головою об деревяне бильце ліжка свідок не бачила. Через деякий час, ОСОБА_16 було нанесено другий удар ОСОБА_17 , від якого той упав на двері, які відчинилися, а ОСОБА_17 продовжив падіння на шкаф, що стояв за ними. В цей час ОСОБА_16 намагався нанести удари ногами ОСОБА_17 , але в нього не вийшло, бо вони його відтягнули.

Свідок ОСОБА_12 показав, що був в будинку ОСОБА_11 коли прийшов ОСОБА_8 .. Він не пам`ятає з чого виник конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Свідок вказав, що бачив лише один удар, що був нанесений ОСОБА_8 по переносиці ОСОБА_10 від якого той упав у коридор. Інших ударів свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_18 вказав, що близько 23 години, точної дати не пам`ятає, повертаючись із друзями додому з клубу він побачив, що на дорозі без свідомості лежав його сусід ОСОБА_10 .. Його голова знаходилась на кам`яній дорозі. Поблизу цього місця слідів бійки не було.

Свідок ОСОБА_19 показав, що його розбудив інший свідок ОСОБА_20 та повідомив, що ОСОБА_17 лежить на дорозі без свідомості. Коли він прийшов на місце, де лежав ОСОБА_17 то побачив, що той лежав головою на промерзлому грунтовому покриві без свідомості. Біля голови була кров, яка трохи засохла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 57 від 04.03.2019 в результаті травматизації, яка відбулась безпосередньо в ліву скронево- потиличну частину волосистої частини голови, потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи та склепіння черепа, забій - компресія головного мозку важкого ступеня, гостра субдуральна гематома правої гемісфери головного мозку, набряк - набухання головного мозку, стан після оперативного втручання (резекційна трепанація черепа, видалення гострої субдоральної гематоми правої гемісфери головного мозку), напружена субдуральна гігрома правої гемісфери головного мозку, що належать до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

Розташування рентгенологічних ознак перелому луски лівої скроневої кістки з поширенням на основу черепа, відмічена лікарями при первинній госпіталізації вказує на те, що травматизація відбулась безпосередньо в цю ділянку. Вказане місце ушкодження, за відсутності опису будь-яких інших зовнішніх тілесних ушкоджень, в тому числі на виступаючих частинах тіла, не притаманна для таких, що зазвичай утворюються при падінні на площині. Відповідно утворення такої травми могло відбутися як від дії (удару) безпосередньо в цю частину голови, так і від удару до тупого предмета, як то наведено в наданих на експертизу матеріалах справи - показах ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Допитаний судовий експерт ОСОБА_21 підтримав висновки, викладені ним у свої висновках. Вказав, що на тілі ОСОБА_10 відмічено лише одне місце травматизації. Отримання вказаних тілесних ушкоджень виключається від самопадіння на плоску поверхню.

Відповідно до протоколів огляду місця події від 10.02.2019 а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано обстановку та виявлено сліди крові, а також бильця на ліжку, на які впав потерпілий ОСОБА_10 після удару ОСОБА_8 , та частини ділянки дороги на якій виявлено потерпілого та сліди крові на дорозі.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності дозволяє суду дійти висновку, що ОСОБА_8 вчинив необережне тяжке тілесне ушкодження, так як, спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , які настали від удару лівою скронево-потиличною частиною голови об дерев`яне бильце ліжка внаслідок падіння, не охоплювалось умислом ОСОБА_8 , останній не передбачав можливості настання цих суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діяння вчинено ним з необережності у формі кримінально протиправної недбалості.

Суд відхиляє твердження потерпілого та його представника про умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 ККУ, так як воно суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.

Обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Оскільки травма потерпілим була отримана не внаслідок спричинення йому безпосередньо обвинуваченим, що є необхідним для кваліфікації дій за ч.1 ст. 121 КК України, а результатом падіння, без ознак прискорення, на тверду поверхню, тобто суб`єктивна сторона злочину, вчиненого ОСОБА_8 , характеризується необережністю у вигляді протиправної недбалості - обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України. Такого правового висновку дійшов Верховиний суд у постанові № 750/3256/17 від 15.08.2019 року.

Суд вважає, що потерпілим та його представником не доведено про наявність у ОСОБА_8 умислу на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

З наведеного вище суд приходить до висновку що, в конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ст. 128 КК.

При призначенні виду та розміру покарання суд враховує загальні засади передбачені ст. 65 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнає наявність у нього неповнолітньої дитини та часткове відшкодування збитків.

Враховуючи наявні пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини та особу обвинуваченого, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції статті 128 КК України у виді громадських робіт.

Судом також враховуються вимоги ст. 74 ч. 5 КК України, оскільки з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення минуло більше трьох років, обвинувачений за цей період не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Судом також встановлено, що до обвинуваченого заявлено позови прокурором про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого та потерпілими про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи визнання обвинуваченим позовів прокурора, то суд їх задовольняє повністю.

Щодо позову потерпілих, в якому вони просять стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 194625,02 грн. у відшкодування витрат на придбання ліків, лікування та сторонній догляд ОСОБА_10 і 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_10 37026 грн. у відшкодування шкоди у зв`язку з втратою працездатності і 500000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також про відшкодування витрат на правову допомогу, то вони підлягають до часткового задоволення.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Для доведення понесених матеріальних витрат на придбання ліків, лікування та сторонній догляд за братом ОСОБА_10 в сумі 194625,02 грн. позивач надав квитанції та фіскальні чеки (том 1 а.с.38-61,65,81-90,92)

З зазначених квитанцій та фіксальних чеків, суд не може дійти висновку, що купівля ліків та медичних препаратів, були призначені саме для лікування отриманої ОСОБА_10 травми чи постравматичного лікування, а не інших захворювань ніж ті, що були діагностовані у потепілого внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 09.02.2019 року.

Тобто в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що понесені потерпілим витрати на придбання ліків були пов`язані з лікуванням внаслідок отримання 09.09.2019 року ним тілесних ушкоджень з вини обвинуваченого. Належними та достовірними доказами понесених витрат на лікування потерпілого мали б бути докази, які підтверджували в системному взаємозв`язку: факт відвідування лікаря, призначення лікування, рецепт ліків, придбання ліків згідно рекомендацій лікаря, лікування тих хвороб, які були йому діагностовані внаслідок завданих тілесних ушкоджень.

За положеннями ЦПК України обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів слід зауважити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, (ст. 81 ЦПК України).

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що розмір майнової шкоди, визначений позивачем в сумі 194625,02 грн, не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому суд відмовляє в задоволені цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Цивільний позов в частині стягнення 37026 грн. у відшкодування шкоди у зв`язку з втратою працездатності то позов підлягає до часткового задоволення, оскільки потерпілий ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні з 10.02.2019 по 20.03.2022 року тобто 1(один) місяць та 10(десять) днів, що підтверджено листами з медичних закладів.(том 1 а.с.95,99). Таким чином з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 підлягає стягненню 16456 грн.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.

За клопотання потерпілого було проведено експертизу на визначення розміру моральної шкоди завданої потерпілим.

Так, згідно висновку експерта №382/1330/20-25 від 30.04.2020 року розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_10 може становити від 0 до 1152 розмірів мінімальних заробітних плат, а ОСОБА_6 від 0 до 27 розмірів заробітних плат на момент винесення судом рішення.

При вирішенні питання про розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_8 , потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , суд враховує, матеріальний стан обвинуваченого, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, також враховуючи принцип розумності та справедливості, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в розмірі 150000 грн. Та на користь ОСОБА_6 10000 грн.. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10 , суд враховує, що обвинуваченим було сплачено потерпілим у відшкодування шкоди 48000 грн. і розмір відшкодування моральної шкоди визначає в сумі 102000 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд задовольняє їх частково в сумі 15000 грн.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 371, 374, 375 КПК України, ст. 74, 49, 128 КК України суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 128 КК України та призначити покарання у виді 220 годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання відповідно до вимог ст. 74 ч. 5, 49 ч. 1 п. 2) КК України.

Позовну заяву ОСОБА_10 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 :

- 16456 (шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн. шкоди повязаної із тимчасовою втратою його працездатності;

- 102000 (сто дві тисячі) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 :

- 10000 (десять тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди;

- 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі КНП «Костопільська ЦРЛ» 1505 (одна тисяча п`ятсот п`ять) грн. 85 коп. у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі КНП «Центральна міська лікарня Рівненської міської ради» 16015 (шістнадцять тисяч п`ятнадцять) грн. 46 коп. у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Речові докази змиви речовини бурого кольору та контрольні змиви до них, кросівки темно-синього кольору, кофту та штани темно-синього кольору, куртку коричневого кольоу та штани темно-синього кольору, а також зразки крові ОСОБА_8 та ОСОБА_10 після набрання вироком законної сили знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1