Справа № 333/4586/22
Провадження № 1-кп/333/632/22
УХВАЛА

19 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 щодо застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України КК України.

У підготовче судове засідання не з`явилася захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , до суду надійшло повідомлення від останньої, що вона не зможе бути присутньої у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 12.10.2022 року, через захворювання.

Ухвалою суду від 19.10.2022 року було призначено ОСОБА_5 захисника на окрему процесуальні дію з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізьких областях.

Враховуючи, що у обвинуваченого ОСОБА_5 закінчувався строк запобіжного заходу 21.10.2022 року, суд прийняв рішення про проведення підготовчого судового засідання з метою вирішення питання про подальшу доцільність утримання обвинуваченого під вартою та відкладення розгляду інших питань, що необхідно вирішувати у підготовчому судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор звернувся із клопотанням про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтоване таким.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан.

У зв`язку iз введенням в Украiнi воєнного стану тимчасово, на перiод дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини i громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних iнтересiв юридичних осіб в межах та обсязі, що необхiднi для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходiв правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.08.2022 приблизно о 08 годин 00 хвилин, ОСОБА_5 маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його дiями нiхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, нехтуючи нормами Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, з метою особистого збагачення, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Маяк» за адресою: вул. Новокузнецька буд. № 20-А м. Запоріжжя, запримітив у черзі на сходинках до входу салону маршрутного таксі № 75 потерпілу ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаться ніким не поміченими, таємно, ставши позаду потерпілої начебто в чергу на вхід до салону маршрутного таксі, шляхом вільного доступу з правої кишені сукні потерпілої ОСОБА_7 викрав належне останній майно, а саме: мобільний телефон «Galaxy J7 Neo», золотистого кольору, вартістю 7000 гривень, у чохлі «бампер», чорного кольору, вартістю 50 гривень, на екрані телефону захисне скло, вартістю 100 гривень, із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_1 , матеріальної цінності не представляє, та «Київстар» НОМЕР_2 матеріальної цінності не представляє. Після чого маршрутне таксі № 75 разом із потерпілою ОСОБА_7 направилось за маршрутом, а ОСОБА_5 , не заходячи до салону таксі, разом із викраденим майном був затриманий на місці скоєння кримінального правопорушення працівниками поліції №4.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення підтверджується повною мірою зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що вiдноситься до категорії тяжких злочинів та за яке вiдповiдно до ч. 4 ст. 185 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

- переховуватися від суду - у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину, з метою ухилення від покарання, а також через те, що в Україні діє військовий стан зможе покинути територію Запорізької області на тимчасово не підконтрольну територію України;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 відомі анкетні дані свідків, їх адреси проживання та стали вiдомi повні анкетні дані потерпілого, а також місце мешкання останнього, тому підозрюваному ніщо не заважає шляхом погроз або іншими засобами здійснювати вплив та залякування останніх з метою зміни показань;

- вчинити iнше кримінальне правопорушення (злочин).

Крім того, у ОСОБА_5 відсутні стійкі соціальні зв`язки (офіційно не працевлаштований, не одружений). Також, ОСОБА_5 з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може без перешкод залишити теперішнє мiсце проживання. З огляду на вищенаведене орган досудового розслідування вважає, що зазначені обставини підтверджують факт можливості продовження ОСОБА_5 своєї злочинної діяльності, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи характер та специфіку вчиненого злочину, відсутність постійного джерела доходу у обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, є ризик того, що останній буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні та під час досудового розслідування, представлені не були. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що обвинувачений не працевлаштований та не має постійного джерела доходiв, унеможливлює застосування вiдносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що зазначені ризики є тільки припущенням. Конкретних доказів прокурором не надано, що вони існують на цей час. ОСОБА_5 до свого затримання хоча неофіційно, але працював, перебуває у цивільному шлюбі. Вважає, що до обвинуваченого можливо обрати домашній арешт за місцем його проживання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав усі доводи та заперечення свого захисника та просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід. Додатково пояснив, що дійсно він працював до свого затримання, але неофіційно на будівництві. Перебуває у цивільному шлюбі. До цього був судимим 16 разів, востаннє звільнився 04.05.2022 року.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Встановлено, що 25.08.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 21.10.2022 року з можливістю внесення застави у розмірі 99 240 грн.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, вказане в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою ОСОБА_5 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше шістнадцять разів судимий за скоєння умисних у т.ч. корисливих кримінальних правопорушень, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; не має на утриманні жодної особи).

Також, при вирішенні питання, яке поставлено у клопотанні прокурора, судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу, шістнадцять разів був судимий за вчинення умисних у т.ч. корисливих кримінальних правопорушень, востаннє звільнився з місць позбавлення волі 04.05.2022 року, тобто трохи більше трьох місяців перед подіями, вказаними у обвинувальному акті.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість продовження злочинної діяльності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, вважаю за можливе визначити ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід, а саме заставу, виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого в даному випадку визначається можливість застосувати мінімальний розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог п.16 ч.1 ст.3 КПК України та ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 99 240 грн.
У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Судом розглядалася можливість застосувати обвинуваченому такий запобіжний захід як домашній арешт. Водночас, в даному випадку, суд вважає, що встановлений під час судового засідання ризик є настільки вагомим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, у т.ч. домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 182, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 17.12.2022 року (включно).
ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 99 240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 20.10.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1