Дата документу 05.09.2022 Справа № 554/632/18
Номер провадження 1-кп/554/113/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року

Колегія суддів Октябрського районного суду м. Полтави у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілих - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
представників потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
обвинуваченого - ОСОБА_22 ,
захисника - ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, одруженого, підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

I. ФОРМУЛЮВАННЯ ПРЕД`ЯВЛЕНОГО ОБВИНУВАЧЕННЯ, ЯКЕ ВИЗНАНЕ СУДОМ НЕДОВЕДЕНИМ

Відповідно до обвинувального акту:

«Наприкінці 2015 року ОСОБА_22 , зареєструвався в якості фізичної особи- підприємця, та, час від часу, займався перепродажем продовольчих товарів
(чаю, кави, кондитерських виробів та ін.), які його знайомий менеджер зі збуту ТОВ «Алокозай Преміум» ОСОБА_18 отримував під реалізацію у цьому товаристві.
Упродовж 2016-2017 років ОСОБА_22 не мав у користуванні місць для зберігання товарів, автотранспорту для його перевезення, та придбаного ним як підприємцем товару, тобто фактично не вів законної господарської діяльності.
Водночас у останнього виник умисел на незаконне збагачення за рахунок зловживання довірою інших осіб, які будуть позичати йому як підприємцю кошти.
З цією метою ОСОБА_22 звернувся до програми ПАТ КБ «Приватбанк» з кредитування бізнесу «КУБ», в зв`язку з чим на веб-сайті https://kub.pb.ua/ було розміщено відеоролик, в якому ОСОБА_22 , демонструючи складські приміщення, які йому не належать, закликає інвесторів до здійснення грошових вкладів в розвиток нібито його бізнесу.
В цей же час, ОСОБА_22 почав демонструвати іншим особам отриманий від ОСОБА_18 товар як свій, намагаючись створити у цих осіб уявлення про значний товарообіг та суттєві прибутки його нібито господарської діяльності. Під приводом необхідності розширення свого бізнесу у вигляді закупівлі більшого обсягу товарів, ОСОБА_22 позичав у знайомих осіб грошові кошти, обіцяючи їх повернення зі значними відсотками через певний проміжок часу. В подальшому ОСОБА_22 протиправно залучав кошти потерпілих за ознакою «фінансової піраміди», тобто за рахунок нових залучених позик частково погашав зобов`язання по раніше позиченим сумам коштів з високими обіцяними відсотками. Бажаючи отримувати якомога більше коштів, ОСОБА_22 також просив осіб, у яких позичав кошти, не розповідати про це іншим особам, тим самим намагався обмежити їх спілкування та установлення потерпілими його дійсних намірів.
Вищевказаними діями, ОСОБА_22 створив у знайомих осіб, а саме: ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_16 враження зайняття ним законною успішною господарською діяльністю з оптової торгівлі продовольчими та іншими товарами, та ввійшов до них у довіру.
Таким чином упродовж з січня 2016 по липень 2017 ОСОБА_22 , реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, використовуючи довірчі відносини з вказаними особами, шляхом обману, під приводом залучення грошових коштів для розширення нібито його господарської діяльності, не маючи реального наміру дотримуватись в майбутньому обіцянки їх повернення із значними відсотками, заволодів грошовими коштами тринадцяти потерпілих за наступних обставин.
1 епізод

Так, приблизно в січні 2016 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару для своєї господарської діяльності, заволодів грошовими коштами ОСОБА_24 в сумі 6 000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 15.01.2016 становить 143 700 грн., яка у 208 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є значною шкодою. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

2 епізод

Приблизно у травні 2016 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом розвитку власного бізнесу, заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 в сумі 243 000 грн. 34 000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 15.05.2016 становить 860 000 грн., на загальну суму 1 103 540 грн., яка у 1601 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

3 епізод

Крім того, приблизно у червні 2016 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Ф.Матвієнка,5, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару, заволодів грошовими коштами ОСОБА_25 в сумі 22 000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом 15.06.2016 року становить 548 020 грн., яка у 795 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

4 епізод

Крім того, на початку 2017 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , за адресою: АДРЕСА_3 у офісі ОСОБА_13 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 у сумі 700 000 грн., яка у 875 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

5 епізод

Крім того, на початку 2017 року (більш точного часу встановити не представилось можливим), ОСОБА_22 , за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_26 у сумі 28000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 15.01.2017 становить 763 000 грн., яка у 953 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

6 епізод

Крім того, у квітні 2017 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 у автомобілі біля будинку №5 по вул. Ф. Матвієнка м. Полтави діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом необхідності отримання грошей на розвиток власного бізнесу заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_27 , у сумі 26000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 15.01.2017 становить 698 360 грн., яка у 872 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

7 епізод

Не зупиняючись на досягнутому, приблизно в квітні 2017 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном у великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом закупки товару заволодів грошовими коштами ОСОБА_28 в сумі 16 000 грн та 9 000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 15.04.2017 становить 241 740 грн., на загальну суму 257 740 грн., яка у 374 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, у великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

8 епізод

Крім того, 11.04.2017 року ОСОБА_22 , перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару, заволодів грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 6 000 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 11.04.2017 становить 161 580 грн., яка у 201 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є значною шкодою. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

9 епізод

Крім того, у кінці квітня 2017 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , місце передачі коштів встановити не вдалося, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_29 , у сумі 1 500 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 30.04.2017 становить 39 825 грн, 1200 Євро, що згідно відомостей НБУ станом на 30.04.2017 становить 34 668 грн., та грошовими коштами в сумі 2500 грн. на загальну суму 76 993 грн, яка у 96 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

10 епізод

Крім того, у червні 2017 року (більш точного часу встановити не надалося можливим), ОСОБА_22 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_30 в сумі 30 500 доларами США, що згідно відомостей НБУ станом на 15.06.2017 становить 793 305 грн., яка у 991 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

11 епізод

Крім того, 21.06.2017 року ОСОБА_22 , перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Половка,70, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом реалізації, заволодів товаром ОСОБА_18 на суму 153 000 грн.
Маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, 28.06.2017 року,05.07.2017 року та 12.07.2017 року, ОСОБА_22 , перебуваючи за тією ж адресою, діючи повторно, заволодів товаром потерпілого ОСОБА_18 на суму 622 000 грн., на загальну суму 775 000 грн., яка у 968 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

12 епізод

Крім того, 13.07.2017 року, ОСОБА_22 , у автомобілі по вул. Соборності, біля ЗГТ «вул. Зигіна» м. Полтава, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_31 , у сумі 2 200 доларів США, що згідно відомостей НБУ станом на 13.07.2017 становить 57 002 грн. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

13 епізод

Крім того, 17.07.2017 року, ОСОБА_22 , перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою, під приводом закупівлі товару, заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 в сумі 980 000 гривень, яка у 1125 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і є особливо великим розміром. У подальшому ОСОБА_22 не здійснив закупівлю товарів, а одержаними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_22 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України».

II. ПІДСТАВИ ВИПРАВДАННЯ

А. Релевантні джерела права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Лише сукупність усіх передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак складу злочину може бути підставою кримінальної відповідальності.
Стаття 190 КК України, інкримінована ОСОБА_22 , передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно… (ч. 2), у великих розмірах… (ч. 3), в особливо великих розмірах… (ч. 4).
Зі змісту зазначеної норми кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати (п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).
Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної роботи тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг.
Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть знаходитись в іншій юридичній площині, ніж кримінальна, а саме: свідчити про наявність цивільного або господарського спору (Постанова ВС №51-2903км18 від 02.10.2018 року).
У разі здійснення позичальником принаймні часткового повернення коштів за кредитним договором і за відсутності доказів про намір не виконувати своїх зобов`язань ще в момент отримання кредиту, в діях позичальника (поручителя) відсутні об`єктивна і суб`єктивна сторона шахрайства (ухвала Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 1-177/11, провадження № 51-4158км18).

Відповідно до Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною, «ніхто не може бути позбавлений свободи через неможливість виконання договірного зобов`язання».
Аналогічне положення міститься у статті 11 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Таким чином, інститут «боргової тюрми» є порушенням норм міжнародного права.
У справі «Карімов та інші проти Азербайджану» (№24219/16, 56908/16 та 60139/16) Європейський Суд з прав людини констатував порушення вимог ст. 6 (право на справедливий суд) та ст. 1 Протоколу № 4 (заборона позбавлення волі за борг) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на призначення заявникам покарання у виді позбавлення волі за борги.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст. ст. 91, 92 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відтак особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч. ч. 1, 2 ст.17 КПК України).
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.98).
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас, виправдувальний вирок постановляється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення ( ч. 1 ст. 373 КПК України).

Б. Надані суду докази та їх оцінка

На підтвердження винуватості ОСОБА_22 стороною обвинувачення надано таке.

По 1 епізоду (ч. 2 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_24 )

Потерпілий ОСОБА_24 показав суду, що влітку 2014 його з ОСОБА_22 познайомив ОСОБА_29 , з яким обумовили, що він має надавати ОСОБА_22 в оренду автомобіль за плату для перевезення продуктів харчування. У березні 2015 року ОСОБА_22 позичив у нього в усній формі 1000 доларів США на 3 дні, які повернув з відсотками. До літа 2016 року останній позичав у нього ще від 1000 до 3000 доларів, які віддавав. В січні 2016 року ОСОБА_22 позичив у нього 6000 доларів (купюрами по 100 доларів США), з яких вертав 5% від цієї суми щотижня. Загальної суми повернутих відсотків він не рахував. Влітку 2016 року ОСОБА_22 позичив у нього ще 8000 доларів США, а у його дружини 1000 доларів і 300 Євро. В липні 2017 року ОСОБА_22 в районі «Мотеля» м. Полтави повернув йому приблизно 4000 доларів в присутності сусідки ОСОБА_32 та мав цього ж дня повернути йому ще 2000 доларів США. Наступного дня - 20.07.2017 року з ОСОБА_22 зник телефонний зв`язок, його вдома не було. Завдані йому збитки оцінює в 6000 доларів без урахування відсотків. Зазначив суду, що в ОСОБА_22 він бачив товар, яким останній торгував та який перевозив на автомобілях Мерседес і Фольксваген, останній мав при собі великі суми коштів. Ще йому відомо, що ОСОБА_33 та ОСОБА_34 теж вкладали гроші в ОСОБА_22 щоб отримувати відсотки. Гроші ОСОБА_22 просив у нього для розвитку свого бізнесу, проте документально вони між собою правовідносини не оформляли.
Також потерпілим ОСОБА_24 заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_35 матеріальної шкоди в сумі 270659 грн 78 коп. на обґрунтування якої зазначив, що для розвитку бізнесу позичив ОСОБА_36 10000 доларів США та 300 Євро, які останній зобов`язався повернути в строк до 01.08.2017 року, але не повернув та на телефонні дзвінки не відповідав. Вказав, що у протоколі допиту в якості підозрюваного ОСОБА_22 визнавав позику на суму 6000 доларів США та 300 Євро. Документально позов не підтвердив ( т.1 а.с. 94-99).
Жодних документальних чи інших доказів по даному епізоду прокурором суду не надано.
Обвинувачений ОСОБА_22 своєї провини не визнав та показав, що з ОСОБА_37 знайомий з 2014 року. У останнього він взяв в оренду автомобіль Фольксваген Каді та разом фінансово співпрацювали, проте ці відносини за згодою письмово не відображали. Зокрема, він дійсно позичав у ОСОБА_38 гроші, але віддавав, факту того, що він наразі винен ОСОБА_39 гроші не підтверджує. Додав, що ОСОБА_40 давав йому різні товари, а він їх реалізовував, здійснюючи підприємницьку діяльність з оптово-роздрібної торгівлі кавою і іншими непродовольчими товарами.
Таким чином, показання обвинуваченого та потерпілого щодо спільного ведення підприємницької діяльності без належного письмового оформлення правовідносин узгоджуються між собою. Водночас, факт заподіяння ОСОБА_41 . ОСОБА_22 матеріальних збитків, їх суми, а також умислу на це останнього достовірно не встановлений.

По 2 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_14 )

Потерпілий ОСОБА_14 показав суду, що з ОСОБА_22 його влітку 2016 року познайомив товариш - ОСОБА_42 . Бачив, що ОСОБА_22 працював, возив каву, інший товар. Тоді останній запропонував вкладати гроші у розвиток його бізнесу, обіцяв великі відсотки. Спочатку цьому не надавав значення, але коли побачив, що він ОСОБА_43 не обманював, часто привозив йому гроші. В січні 2017 року він дав ОСОБА_22 по АДРЕСА_9 10000 грн, які останній повернув з відсотками, зокрема, в сумі 11 000 грн. Таким же чином він давав гроші ОСОБА_22 ще тричі і він щоразу повертав їх з відсотками. З березня 2017 року по 10 липня 2017 року він здійснив кілька переказів ОСОБА_22 на розвиток його бізнесу (призначення платежу в системі переказів «Приват 24» не вказував), загалом 227 468 грн, розмова була лише така. За умовами домовленості з ОСОБА_22 передавав йому вказані гроші за умови отримання дивідендів в розмірі 12,5% на тиждень. Наприкінці квітня 2017 року він продав свій квадроцикл за 8000 доларів США (купюрами по 100 доларів США) і дав цю суму доларами ОСОБА_22 на АДРЕСА_9 , про що є аудіозапис телефонної розмови. Цього дня ОСОБА_22 привіз йому дивіденди. Також він дав ОСОБА_22 4100 доларів США наприкінці травня 2017 року купюрами по 100 доларів США у м. Полтава. З них він повертав відсотки два рази в гривнях. З суми 8000 доларів він забрав у ОСОБА_22 6000 доларів США.
05 червня 2017 року він дав ОСОБА_22 15000 доларів США. 12 червня 2017 року він йому дав ще 15000 доларів США. А 30.06.2017 року дав йому ще 5000 доларів США. Про передачу вказаних коштів є телефонні розмови та звіт обвинуваченого від руки. Але потім ОСОБА_22 десь зник.
Приблизно 20.06.2017 року ОСОБА_22 повернув йому 7000 доларів США. Потім почались проблеми з тим, що ОСОБА_22 перестав виплачувати йому дивіденди, мотивуючи, що в нього скрутне становище, бо він пороздавав товар і не може забрати кошти. Далі обвинувачений повідомив йому, що закупив запальнички та вони були проблемні і він не міг продати товар, далі пояснював наявністю проблем зі складом. Іноді по прибуттю на мікроавтобусі, обвинувачений давав йому шматок сиру або пляшку коньяку, демонструючи, що в нього є товар. Також в його автомобілі постійно були гроші. В середині липня 2017 року кум обвинуваченого ОСОБА_44 (прізвища не знає) привіз йому ще 15000 грн. Цього ж дня ОСОБА_22 десь зник. Зазначив суду, що дійсно неодноразово бачив ОСОБА_22 з товаром та документи на товар. Підтвердив вказану в обвинуваченні суму боргу ОСОБА_35 перед ним.
На підтвердження перерахування коштів ОСОБА_22 потерпілий ОСОБА_14 надав суду роздруківку руху за його картковими рахунками, із якої убачається перерахування з рахунку ОСОБА_14 № НОМЕР_1 : 02.03.2017 року - 10050, 25 грн; 03.04.2017 року - 40 000 грн; 03.04.2017 року - 3969, 85 грн; 04.04.2017 року - 34500 грн; 18.04.2017 року - 40 000 грн; 24.05.2017 року - 10 000 грн; 10.07.2017 року - 75000 грн (т. 2 а.с. 71-109). Загальна сума перерахованих коштів ОСОБА_22 від ОСОБА_14 складає 213520 грн 10 коп. Однак, у цих роздруківках призначення платежу не вказане, первинні документи, які свідчать про підстави цих перерахунків відсутні. У зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати перераховані кошти наданими в борг чи такими, які підлягають поверненню відправнику або створюють інші зобов`язання для отримувача. Відтак, з моменту перерахунку указаних коштів, вони перейшли у власність ОСОБА_22 , який набув безумовних правомочностей володіння, користування та розпорядження ними.
Обвинувачений ОСОБА_22 заперечив свою провину за вказаним епізодом. Пояснив суду, що з ОСОБА_14 знайомий з 2014 року, він запропонував гроші для співпраці. Влітку 2016 року ОСОБА_14 дав йому 3500 доларів США, проте він їх повернув через 15 днів з відсотками. Ще брав у нього 1200 доларів США на 4-5 днів, які теж повернув. В подальшому ОСОБА_14 інвестував гроші в його бізнес, а саме 213520 грн різними платежами, договірних відносин не оформляли, призначення безготівкових платежів та строки їх повернення не обумовлювали і ніде не зазначали. ОСОБА_14 хотів 12% від наданої суми за тиждень. Всі отримані кошти він повернув ОСОБА_14 у валюті.
З огляду на відсутність належного документального оформлення передачі коштів ОСОБА_22 , підстав та передумов такої передачі, суд позбавлений можливості достовірно встановити наявність матеріальних збитків на умислу на це обвинуваченого.

По 3 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_25 )

Потерпілий ОСОБА_25 в судові засідання не з`являвся, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та закриття провадження щодо ОСОБА_22 у справі за його повідомленням про шахрайство, оскільки між ними досягнуто згоди з приводу виниклих між ними фінансових непорозумінь і дані відносини вирішуються в цивільному порядку ( т. 1 а.с. 135).
Обвинувачений ОСОБА_22 свою провину не визнав, зазначивши, що вказаної в обвинуваченні суми у ОСОБА_25 не отримував. ОСОБА_25 допомагав йому в бізнесі, зокрема, у розвантаженні та завантаженні товару. Іноді допомагав йому грошима для автомобіля Мерседес Спринтер, проте заборгованість йому повернув, письмово відносин не оформляв. Також брав у ОСОБА_25 в борг 7000 доларів США, але в обумовлений строк повернув.
З огляду на те, що ні показання обвинуваченого, ні самого потерпілого, чи будь-які інші докази не підтверджують вчинення шахрайства щодо ОСОБА_25 обвинуваченим ОСОБА_22 це обвинувачення є безпідставним.

По 4 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_13 )

Потерпілий ОСОБА_13 показав суду, що на початку 2016 року познайомився з ОСОБА_22 та в ході спілкування останній повідомив, що займається кавою, чаєм та мав цікавість, щоб його діяльність інвестували. Він через «You tube» показував складські приміщення та просив гроші під відсотки 1-2%. Спочатку від 10000 грн і вище, які вчасно віддавав з відсотками. Він приїздив на різних автомобілях та потерпілий бачив у нього в мікроавтобусі товар. Коли суми боргу доходили до 200-300 тисяч гривень, обвинувачений відмовлявся давати заставу, хоча залишав йому ксерокопії документів на нерухомість. Станом на 17.07.2017 року всі боргові відносини із ним були закриті, в тому числі максимальна сума 400 000 грн, яку він позичав, повернув з відсотками. 18.07.2017 року на прохання ОСОБА_22 він дав йому в борг 700 000 гривень в присутності робочих у своєму магазині. Останній гроші взяв та поклав у пакет, не перераховуючи та написав розписку про отримання цих коштів та зобов`язався їх повернути до 18.08.2017 року. Розписку він писав власноручно, самостійно. Перед цим він їздив до ОСОБА_22 на роботу та бачив склади з товаром, який ОСОБА_22 видавав за свій. Також з`ясовував, що обвинувачений був діючим підприємцем, мав великі обороти товару, мав часті дзвінки та записи діяльності. В подальшому, вже на початку серпня 2017 року обвинувачений перестав брати слухавку. Тоді їздив до нього додому, але його не було і з`ясувалося, що він винен гроші ще й іншим людям. Гроші обвинувачений йому не повернув. В розмовах обвинувачений повідомляв, що має свій товар, а дистриб`ютори мали розширяти бізнес. Куди саме обвинувачений витрачав кошти не знає. Причини неповернення коштів обвинувачений йому не повідомляв. В подальшому з`ясував, що товар, який показував ОСОБА_22 належав ОСОБА_18 , зі слів останнього, та останні плідно співпрацювали. Позов до суду подавав восени 2017 року, але залишив його без розгляду, бо обвинувачений переховувався. 03.08.2017 року подав заяву про шахрайство.
Про отримання 700 000 грн в борг та зобов`язання їх повернути до 18.08.2017 року ОСОБА_22 надав ОСОБА_13 розписку від 18.07.2017 року ( т. 1 а.с. 102).
Безпосередньо дослідивши оригінал указаної розписки, суд звертає увагу, що в ній не вказано мети та підстав передачі коштів ОСОБА_22 , тому ці правовідни не можна однозначно виокремити як позику від інвестиції чи спільного капіталовкладення в бізнес, як про це свідчать інші здобуті докази.
Крім того, потерпілий подав суду цивільний позов про стягнення із ОСОБА_22 700 000 грн матеріальної шкоди, в обґрунтування якої зазначив, що ним було позичено ОСОБА_22 для розвитку бізнесу 700 000 грн, які останній зобов`язався повернути до 18 серпня 2017 року, однак в обумовлений строк борг не повернув, на телефонні дзвінки не відповідав. Вказав, що останній борг визнавав під час допиту в якості підозрюваного ( т. 1 а.с. 100-102).
Згідно протоколу огляду відеозапису, наданого ОСОБА_13 убачається, що ОСОБА_22 стоїть посеред складського приміщення, а з лівого боку свідок ОСОБА_45 . Після чого чутно голос ОСОБА_13 поза кадром: «Хорошо, рассказывай, что по твоим документам, остаток на складе? Далі голос ОСОБА_22 : «По моим?, по сумме? У мене сходиться десь конєц месяца» За кадром: «Нє, не плюс-минус всьо равно. Плюс минус 50 тисяч ти должен сдать..» ОСОБА_22 : « ОСОБА_46 мінус 50 тисяч. Тоєсть тут в районі 360. Це з усим. Щас на загрузку буду їхати, там ще десь на те десь в районі сто сорока» ( т. 2 а.с.14).
З указаного відеозапису убачають відомості щодо елементів спільної фінансово-господарської діяльності обвинуваченого ОСОБА_22 та потерпілого ОСОБА_13 .
Обвинувачений ОСОБА_22 , не визнаючи своєї провини, зазначив, що потерпілого ОСОБА_13 знає з 2015 року, останній займався валютообмінними операціями. Він неодноразово обмінював у нього валюту. Останній також має магазин з торгівлі комп`ютерною технікою. В нього він хотів придбати автомобіль ОСОБА_47 своїм батькам. З ним він також спільно вів бізнес. Зокрема, в січні 2017 року ОСОБА_13 інвестував у його бізнес близько 100 000 грн під 3 % на два дні, які він йому повністю повернув з відсотками. В подальшому ОСОБА_13 надав йому кошти до літа 2017 року, які він йому повертав. В подальшому мав перед ОСОБА_13 заборгованість в сумі приблизно 232000 грн, отриману двома платежами, з якої платив ОСОБА_13 відсотки. Приблизно в травні-червні 2017 року ОСОБА_13 запропонував йому написати розписку на 700000 грн, пояснивши, що це ліміт суми, яку він йому може надавати, проте такої суми ОСОБА_13 йому не передавав і цих коштів він йому не винен. Розписку писав під тиском, оскільки ОСОБА_13 прийшов зі своїм другом, який представився прокурором. Заборгованість в сумі 232 000 грн не зміг заплатити, бо в нього викрали товар, який він закупляв через Зінченка. 18.07.2017 року він грошей у ОСОБА_13 не брав. В процесі спільної з ОСОБА_13 діяльності він возив останнього на картодром, де показував склад з товаром, він його рахував, в обмані його не звинувачував.
Таким чином, показання обвинуваченого та потерпілого щодо спільного ведення підприємницької діяльності без належного письмового оформлення правовідносин узгоджуються між собою. Водночас, умисел та корисливий мотив ОСОБА_22 на заволодіння та неповернення коштів потерпілого ще в момент їх отримання достовірно не встановлений.

По 5 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_26 )

Потерпілий ОСОБА_26 в судові засіданні жодного разу не з`явився, незважаючи на неодноразові виклики.
Прокурор жодних доказів обвинувачення за вказаним епізодом суду не надав.
Обвинувачений ОСОБА_22 свою провину не визнав та взагалі заперечив факт отримання від ОСОБА_26 яких-небудь коштів. Зазначив, що ОСОБА_26 товариш іншого потерпілого ОСОБА_48 останні співпрацювали щодо ремонту автомобілів. Доповнив, що у 2016 році він іноді погашав заборгованість перед ОСОБА_49 через ОСОБА_26 .

По 6 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_27 )

Потерпілий ОСОБА_27 в судові засіданні жодного разу не з`явився, незважаючи на неодноразові виклики.
Також останній подав суду цивільний позов про стягнення із ОСОБА_22 678442 грн 77 коп. матеріальної шкоди, в обґрунтування якої зазначив, що ним було позичено ОСОБА_22 для розвитку бізнесу спочатку 6000 доларів США, потім 20000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до кінця серпня 2017 року, однак в обумовлений строк борг не повернув, на телефонні дзвінки не відповідав. Вказав, що останній борг визнавав під час допиту в якості підозрюваного ( т. 1 а.с. 88-93).
Прокурор та потерпілий суду жодних доказів обвинувачення за вказаним епізодом не надав.
Обвинувачений ОСОБА_22 свою провину не визнав та заперечив факт отримання від ОСОБА_27 яких-небудь коштів, зазначивши, що з останнім просто знайомий як з однокласником.

По 7 епізоду (ч. 3 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_28 )

Потерпілий ОСОБА_28 в судові засідання не з`являвся, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та закриття провадження щодо ОСОБА_22 у справі за його повідомленням про шахрайство, оскільки між ними досягнуто згоди з приводу виниклих між ними фінансових непорозумінь і дані відносини вирішуються в цивільному порядку ( т. 1 а.с. 76).
Жодні докази обвинувачення суду не надані.
Обвинувачений ОСОБА_22 свою провину не визнав, заперечив факт заборгованості перед ОСОБА_28 , останній його сусід та допомагав йому в бізнесі.

По 8 епізоду (ч. 2 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_15 )

Потерпілий ОСОБА_15 показав суду, що 11.04.2017 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_22 , із яким разом працювали разом в ПП «Мирна» та сказав, що потрібно зустрітися. Після чого останній чекав його біля його будинку та попросив 9000 доларів на закупку товару, повідомивши, що займається бізнесом із ОСОБА_18 , пообіцяв віддати кошти через тиждень, про що надав власноручну розписку. Через півтора місяці ОСОБА_22 попросив у нього ще 3000 доларів, які він йому звісно дав, але розписки вони не переписували. Сказав, якщо будуть потрібні кошти, він їх привезе Спочатку він гроші з відсотками віддавав нормально, потім почались затримки, вчасно гроші не привозив. Ті гроші, які привозив знову забирав, бо йому потрібно було на закупки. В кінці червня 2017 року його тесть лежав у лікарні і потрібні були кошти на операцію, тому він сказав ОСОБА_22 щоб він привіз гроші. Останній погодився і фізично повернув 12000 доларів США, у строк, коли вони домовились, повернення цих коштів вони ніяк не фіксували, бо ОСОБА_22 цього не вимагав. При цьому він останньому розписки та його паспорту не повернув, оскільки ОСОБА_22 не вимагав її повернення йому. Приблизно через два дні ОСОБА_22 знову взяв у нього 7500 доларів США без розписки, бо йому потрібні були гроші на закупку товару. Гроші обіцяв повернути, коли потерпілий скаже. Через два дні він знову дав ОСОБА_22 4500 доларів США без розписки. Через тиждень ОСОБА_22 почав телефонувати майже щодня та просив ще 1500 доларів США, але цих грошей він йому не дав. В подальшому ОСОБА_22 перестав брати трубку та зник з місця проживання. Раніше останній приїздив на мікроавтобусах. Збитки оцінює, як зазначив, хоча би в 9000 доларів США, на які є розписка. Ці гроші ОСОБА_22 йому повертав частинами по 300-400-500 доларів кілька разів, і потім знову брав. Всі гроші обвинуваченому передавав в рамках довірливих відносин. Цивільного позову не заявляв.
Документів, що підтверджують наявність у нього коштів у вказаній ним сумі суду не надав.
Але надав суду для огляду оригінал боргової розписки від 11.04.2017 року про отримання ОСОБА_22 від ОСОБА_15 9000 доларів США, які та 600 доларів відсотків він зобов`язався повернути 18.04.2017. Гарантом вказано - автомобіль Фольксваген транспортер та товар. Ксерокопія цієї розписки завірена судом та долучена до справи, позаяк її оригінал потерпілий надавати суду відмовився ( т. 2 а.с. 62).
Обвинувачений ОСОБА_22 підтвердив, що писав розписку, проте пояснив, що всі отримані кошти частинами повернув, а розписку ОСОБА_15 не повернув, бо сказав, що в нього її нема. Вважає причиною неповернення розписки можливе непорозуміння щодо сплати ним великих відсотків.
Інші докази за цим епізодом прокурор суду не надав, обвинувачення не змінював ні за змістом, ні за формою, ні за кваліфікацією, незважаючи на роз`яснення йому такого права судом.
Суд зазначає, що надана потерпілим суду для огляду боргова розписки від 11.04.2017 року не є доказом на підтвердження спричиненої обвинуваченим ОСОБА_22 потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди, позаяк правовідносини зі слів як обвинуваченого, так і потерпілого за цією розпискою припинились поверненням обумовленої суми боргу. Подальші правовідносини між сторонами не ґрунтувались на вказаному правочині.
Таким чином, показання обвинуваченого та потерпілого щодо спільного ведення підприємницької діяльності без належного письмового оформлення правовідносин узгоджуються між собою та іншими доказами. Водночас, умисел та корисливий мотив ОСОБА_22 на заволодіння та неповернення коштів потерпілого ще в момент їх отримання достовірно не встановлений.

По 9 епізоду (ч. 2 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_29 )

Потерпілий ОСОБА_29 в судові засіданні жодного разу не з`явився, незважаючи на неодноразові виклики.
Прокурор жодних доказів обвинувачення за вказаним епізодом суду не надав.
Обвинувачений ОСОБА_22 свою провину не визнав та взагалі заперечив факт отримання від ОСОБА_29 яких-небудь коштів, з останнім навіть не співпрацював.

По 10 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_19 )

Потерпілий ОСОБА_19 показав суду, що ОСОБА_22 знає давно, їх дружиниродичі. В 2016 році ОСОБА_22 звернувся до нього із проханням дати 300 доларів з відсотками, він дав, а останній в подальшому повернув цю суму. Від відсотків потерпілий відмовився, бо вирішував стосунки по родинному. В подальшому ОСОБА_22 став звертатися до нього частіше з проханнями вкласти гроші в його бізнес, бо є вигідні варіанти. Він повідомляв, що займається кавою та іноді він бачив у нього вказаний товар, як в його автомобілях, так і в нього вдома. ОСОБА_22 брав у потерпілого щоразу різні суми від 1000 до 12 000 доларів та частково повертав з відсотками, точної суми не знає, але приблизно 1-2 тисячі доларів. Влітку 2017 року він перестав повертати кошти та всього заборгував потерпілому 30500 доларів США. Оскільки він брав гроші часто, то розписок восновному не писали, суму боргу та відсотків визначали усно. В подальшому 19.01.2018 року ОСОБА_22 написав йому розписку про наявність боргу в сумі 18000 доларів США і через кілька місяців зник та гроші не повернув, хоча терміни повернення сплили в 2017 році. Брав гроші на бізнес під відсотки, суми відсотків не пам`ятає, орієнтовано 1-2% на місяць. Свій позов підтримує.
Згідно розписки від 23.01.2017 року, ОСОБА_22 взяв у борг в ОСОБА_19 18000 доларів США, які зобов`язався повернути до 23.02.2017 року ( т. 2 а.с.10).
Обвинувачений ОСОБА_22 підтвердив, що писав указану розписку, але, коли його утримували ОСОБА_19 і ОСОБА_26 . Заявив, що дійсно отримував у ОСОБА_19 гроші, проте їх повертав, однак останній розписки йому не повернув. Не виключає, що має перед ОСОБА_19 заборгованість за відсотками на суму боргу. Усе це фіксував в блокноті, проте 21.07.2017 року його склад з товаром був пограбований і в той же час зникли його документи на товар та чорнові записи.
Також потерпілий ОСОБА_19 подав суду цивільний позов про стягнення із ОСОБА_22 матеріальної шкоди в сумі 793305 грн. Додатки до позову відсутні (т.1 а.с. 155).
Доказів умислу та корисливого мотиву ОСОБА_22 на заволодіння та неповернення коштів потерпілого ще в момент їх отримання достовірно не встановлений.

По 11 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_18 )

Потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що останні 10 років працював менеджером зі збуту ТОВ «Алокозай». ОСОБА_22 знає з 2007 року, познайомились, коли працювали у ФОП « ОСОБА_50 », останній працював комірником на складі, а ОСОБА_18 працював там представником імпортера ТОВ «Алокозай ті» та був матеріально відповідальною особою. Пізніше ОСОБА_22 звільнився та він через нього продавав: чай, каву та інші продукти, а останній з ним розраховувався. Спочатку ОСОБА_22 брав у нього під реалізацію 2 ящики кави на тиждень, потім оформився як приватний підприємець та збільшив обсяги реалізації продукції. В 2015-2016 році він замовляв 150-200 ящиків кави «Маккава» та «Петровська слобода» від фірми «Алокозай преміум». При цьому ОСОБА_22 по середам робив заявки, а в п`ятницю йому доставляли товар. Оплату він робив готівкою після того, як з ним розраховувались контрагенти, після чого гроші йшли на рахунок ТОВ «Алокозай». Як правило ОСОБА_22 підписував накладні щодо отримання товару. Спочатку розраховувався в строк, а з початку 2016 року у нього збільшився обсяг товарообороту та зростав борг, оскільки він почав затримувати оплату за отриманий товар до двох тижнів. Приблизно в січні-лютому 2017 року фірма «Алокозай» збільшила дебіторську заборгованість, тому його перевели на оплату товару по факту його отримання. Спосіб роботи був такий: на склади ФОП « ОСОБА_51 » по АДРЕСА_10 вантажні автомобілі привозили товар, він підписував накладну, далі телефонував ОСОБА_22 , який приїздив і забирав товар на мікроавтобусах. Іноді ОСОБА_22 приїздив за товаром з ОСОБА_16 в тому числі на мікроавтобусі Мерседес спринтер д.н. 5350. В подальшому менеджер Юлія з ТОВ «Алокозай» запропонувала забирати товар самовивозом з Києва, адреси і району не пам`ятає. Він робив попередньо заявку, після чого ОСОБА_52 йому повідомляла про наявність товару. Спочатку він з ОСОБА_22 протягом березня-червня 2017 року забирали товар з Києва під реалізацію. Свій товар ОСОБА_18 поставляв ФОП « ОСОБА_51 », яка в свою чергу поставляла товар в роздріб до магазинів м. Полтави та області. Працював на ентузіазмі. Від ОСОБА_22 він отримував кошти за товар в розмірі 100 000-120 000 на тиждень (березень-квітень 2017 року), потім протягом травня-червня 2017 року по 250 тисяч гривень на тиждень які потерпілий ОСОБА_18 перераховував на рахунок ТОВ «Алокозай». Скільки він забирав собі, йому не відомо. Потім приблизно 18-19 червня чи липня 2017 року він вчергове замовив у Юлії каву, вона сказала, що можна приїздити забирати. Про це повідомив ОСОБА_22 , який забрав товар каву « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 420 000 грн на автомобілі Спринтер, за товар не розписався. Хто був водієм не знає. Через день ОСОБА_22 не відповідав на телефонні дзвінки. Через 3 дні поїхав до ОСОБА_22 додому, але його не було, а там були інші потерпілі. Документів про передачу викраденого товару від нього до ОСОБА_22 він не має. Крім того, сума боргу перед ним ОСОБА_22 формувалася ще приблизно із 300 000 грн заборгованості останнього від підприємницької діяльності за період січня-квітня 2017 року. Документів на вказаний товар у нього вже немає. Свого складу і товару ОСОБА_22 не мав, а весь товар був той, що він йому передавав для реалізації. Останні затримки в розрахунку пояснював, що з ним не розраховувались контрагенти, хто саме не знає. Одного разу ОСОБА_22 повернув йому 1000 грн. Позову не заявляв. Також вказав, що 18-19 липня 2017 року зі складу на картодромі був викрадений товар на 70-80 000 грн., про що він писав заяву до поліції.
Також останній надав суду письмову заяву, що між ним та ОСОБА_22 досягнуто згоди з приводу виниклих фінансових непорозумінь і дані відносини вирішуються в цивільно-правовому порядку, просить провадження за його зверненням закрити ( т. 1 а.с. 189, т. 2 а.с. 156).
Обвинувачений ОСОБА_22 свою провину заперечив та пояснив, що з ОСОБА_18 знайомий з 2011 року, співпрацював з останнім з приводу торгівлі кавою, яку закупали переважно у ПП «Мирна». У ОСОБА_18 грошей фізично не брав, товаром не заволодівав. Як вже раніше зазначав, товар був викрадений невідомими, у цьому підозрює потерпілого ОСОБА_53 .
Таким чином, показання обвинуваченого та потерпілого щодо спільного ведення підприємницької діяльності без належного письмового оформлення правовідносин узгоджуються між собою та іншими доказами. Водночас, умисел та корисливий мотив ОСОБА_22 на заволодіння та неповернення майна потерпілого ще в момент його отримання достовірно не встановлений.

По 12 епізоду (ч. 2 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_31 )

Потерпілий ОСОБА_54 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що потерпілим себе не вважає, бо між ним і обвинуваченим склались цивільно-правові відносини, які вирішені в судовому порядку, зокрема, його цивільний позов про стягнення з ОСОБА_22 боргу в сумі 63825 грн задоволений і рішення суду набрало чинності ( т. 2 а.с. 151-155).
За даними протоколу огляду відеозапису, наданого потерпілим ОСОБА_55 , який оглянуто, ОСОБА_22 отримав у ОСОБА_31 2000 доларів США до суботи, протягом дня, після чого ОСОБА_54 повідомляє про передачу вказаної суми ОСОБА_22 та показує факт передачі грошей 13.07.2017 року.
Однак самого відеозапису сторона обвинувачення суду не надала, тому суд позбавлений можливості дослідити його безпосередньо, відтак позбавлений можливості прийняти відеозапис в якості належного та допустимого доказу у справі( т.2 а.с.13).
Обвинувачений ОСОБА_22 заперечив свою провину та пояснив, що зі ОСОБА_55 знайомий давно та дійсно брав у нього в борг на кілька днів приблизно 2200 доларів США під відсотки. Борг частково повернув та із останнім у них цивільно-правові стосунки, заборгованість сплачує.

По 13 епізоду (ч. 4 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_16 )

Потерпілий ОСОБА_16 показав суду, що знає ОСОБА_22 приблизно 14 років, перебував із ним у дружніх відносинах. Влітку 2016 року він продав свій автомобіль Шкода Октавія приблизно за 15000 доларів США, тому мав кошти. Ще йому допомагали рідні, зокрема, батько. Приблизно в той час йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_22 , повідомив, що торгує кавою та запропонував вносити інвестиції в його бізнес, на що потерпілий спочатку відмовив. Однак, на початку серпня 2016 року ОСОБА_22 знову зателефонував та попросив 6000 грн, пообіцявши віддати наступного дня 6200 грн і він погодився та дав йому вказану суму без оформлення будь-яких документів. ОСОБА_22 виконав обіцянку та дійсно повернув гроші з відсотками наступного дня. Протягом серпня 2016 року останній неодноразово у нього позичав гроші в сумі до 10000 грн та щоразу повертав з відсотками. Восени 2016 року він приніс ОСОБА_22 в борг 20000 грн та до 28.12.2016 року надавав йому в борг кошти, сума яких з урахуванням відсотків склала 30000 доларів США. Кошти він пообіцяв спочатку повернути до 20.01.2017 року, однак він не повернув та незважаючи на це, він продовжував давати ОСОБА_22 гроші в борг по 24.02.2017 року частинами. Станом на 24.02.2017 року сума боргу перед ним ОСОБА_22 склала 52000 доларів США. У ході зустрічі з ОСОБА_22 він повідомив йому, що на 01.03.2017 року потрібно віддати 11 000 доларів США, на що останній сказав, що віддати не зможе, бо гроші вкладені в товарообіг і йому не вистачає.
Наприкінці березня 2017 року ОСОБА_22 повернув йому 7000 доларів США. Крім того, відповідно до домовленості із ОСОБА_22 останній мав перераховувати потерпілому щоп`ятниці по 12 000 грн на його картку і він це робив, однак яку саме суму перерахував обвинувачений вже не пам`ятає, бо гроші потерпілий знімав. З червня 2017 року обвинувачений припинив виплати, хоча обіцяв повернути кошти. Так, 13.07.2017 року обвинувачений пообіцяв повернути 4000 доларів США, але цього не зробив під різними мотивами. 16.07.2017 року о 8 ранку при зустрічі ОСОБА_22 вчергове пообіцяв повернути йому кошти після продажу товару, однак перестав підіймати слухавку. Тоді потерпілий з ОСОБА_56 і ОСОБА_57 їздили до ОСОБА_22 і останній написав розписку, пообіцявши повернути 35 000 доларів США до 26.07.2017 року. При цьому грошові кошти фізично не передавались. Пізніше він «відбивав» дзвінки та перестав виходити на зв`язок. На запитання учасників процесу потерпілий відповів, що передавав гроші обвинуваченому в борг під відсотки у гривнях без свідків та оформлення документів. Точних сум, періодичності, часу і місць передачі коштів не пам`ятає. Чим займався ОСОБА_22 теж достовірно не знає. Потерпілий вважає, що ОСОБА_22 заподіяв йому збитків на суму 980 000 грн без відсотків і ця сума сформувалася з серпня 2016 року. Суму збитків підтверджує розпискою, яку ОСОБА_22 писав у автомобілі, сидячи посередині між ОСОБА_56 і ОСОБА_57 . Але того дня ніхто нікому грошей не передавав. До суду про стягнення боргу потерпілий не звертався. При передачах коштів обвинуваченому вів чорнові записи, однак їх знищив, тому пред`явити суду не може, як і вказати суду детальний механізм виникнення заборгованості обвинуваченого.
Згідно оригіналу розписки, від 17.07.2017 року, яку суд дослідив безпосередньо та копія якої мається в матеріалах справи, ОСОБА_22 отримав від ОСОБА_16 35000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26.07.2017 року. В розписці також вказав, що вона написана в присутності двох свідків ОСОБА_58 та ОСОБА_59 , претензій до ОСОБА_16 не має ( т. 1 а.с. 73, т. 2 а.с. 11).
Про стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 980000 грн заявив цивільний позов ( т. 1 а.с. 70-71), на доведення якого вказав, що провина обвинуваченого підтверджується матеріалами кримінальної справи, при цьому вказав, що інших позовів не подавав.
Свідок ОСОБА_60 показав суду, що весною 2017 року він позичив своєму другу та куму ОСОБА_16 в борг 3000 США на його потреби в рамках довірливих відносин. Документально це не оформляли. Через пару місяців він запитав у ОСОБА_16 , коли він зможе повернути борг, на що він повідомив, що поки не може. За місяць він знову нагадав ОСОБА_16 про борг, а потім ще через два місяці. Він не повертав і їх відносини почали псуватись. Восени на пропозицію ОСОБА_16 вони поїхали до раніше не знайомого йому ОСОБА_22 на вулицю Матвієнка м. Полтави. Саме на нього як боржника вказав ОСОБА_16 . Коли до них вийшов ОСОБА_22 , ОСОБА_16 повідомив, що раніше позичив йому гроші, після чого ОСОБА_22 запропонував написати їм розписку про це і добровільно, без погроз написав таку розписку та зобов`язався повернути гроші в сумі 35 000 доларів США. На яких умовах і коли саме ОСОБА_16 давав у борг гроші останній йому не говорив. ОСОБА_22 пояснював неповернення боргу тим, що не міг продати товар і щойно це зробить поверне гроші. При цій розмові також був присутній ще один свідок. Восени 2017 року ОСОБА_16 повернув йому ( ОСОБА_61 ) всю суму боргу. Чи повернув ОСОБА_22 борг ОСОБА_16 йому не відомо.
Свідок ОСОБА_62 показав суду, що приблизно в квітні 2016 року його знайомий ОСОБА_16 взяв у борг 11000 доларів США, запевнивши, що поверне їх. При цьому розписки ніхто не питав. Давав у борг на довірливих стосунках, бо їх дружини - рідні сестри. У лютому 2017 року попросив повернути кошти, на що останній просив почекати. У березні 2017 року він знову нагадав ОСОБА_16 про борг, на що він відповів, що гроші позичив під відсотки іншій людині, пізніше знову нагадував про борг. У травні 2017 року він знову просив віддати борг або познайомити з людиною, якій він дав у борг. Влітку він з ОСОБА_16 та ще одним чоловіком їздили до ОСОБА_22 додому та останній підтвердив, що раніше брав у ОСОБА_16 в борг і добровільно цього ж дня написав розписку що отримав у борг від ОСОБА_16 35000 доларів. При цьому не пам`ятає щоб того дня передавалися такі кошти. Тиску на ОСОБА_22 ніхто не здійснював. Останній під час розмови пояснював, що поверне кошти, тільки но реалізує товар, бо займається кавою. Приблизно у вересні 2017 року ОСОБА_16 повернув йому ( ОСОБА_63 ) борг.
Обвинувачений ОСОБА_22 заявив про написання даної розписки під тиском потерпілого та вказаних свідків постфактум. Вказав, що із ОСОБА_16 знайомий з 2005 року, підтримував із ним дружні стосунки. Протягом 2015-2016 року співпрацював з ним у сфері торгівлі кавою. Останній надавав йому гроші в борг для закупівлі товару та він їх повертав із великими відсотками (5-6% від суми боргу). Крім того, ОСОБА_16 передавав йому свій автомобіль для перевезення товару, надавав фізичну допомогу. Таким чином прибуток від бізнесу ділили із ним. Підтверджує отримання у нього 22500 доларів США, на які був закуплений товар. В подальшому постфактум він написав ОСОБА_16 розписку на 35 000 доларів США. Цього дня вказаної суми він не отримував. 16-17.07.2017 року ОСОБА_16 став вимагати у нього повернення боргу товаром, тому він дав йому ключі від складу й останній пізніше повідомив, що продав товар на 412000 грн. 20.07.2017 року ОСОБА_16 також вивіз товар із його домоволодіння на суму біля 1млн грн. Про цей факт ОСОБА_22 заявив до поліції.
Свідок ОСОБА_64 показав суду, що ОСОБА_22 знає з дитинства це його кум. Останній займався торгівлею кавою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і «Петровська слобода» та в нього свідок підробляв за різними адресами м. Полтави протягом 2015-2017 років. Зокрема, займався перевезенням кави у великих кількостях, за що ОСОБА_22 розраховувався. В липні 2017 року ОСОБА_22 десь зник та почали приїздити потерпілі, які повідомляли, що останній винен їм великі суми грошей.
За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_22 з 03.06.2015 року зареєстрований як фізична особа-підприємець по АДРЕСА_11 , видами діяльності якого є: оптова торгівля кавою, какао та прянощами, іншими продуктами харчування, в тому числі з лотків і на ринках та у 2016 році звітував до податкової щодо сплати єдиного податку 2 групи. Зокрема за 2016 рік він задекларував 1 132 098, 60 грн доходу від здійснення підприємницької діяльності ( т. 1 а.с. 139-143, т. 2 а.с. 16-18, 34-37).
Згідно з протоколом оглядом інтернет сайту фірми «КУБ», установлено, що ОСОБА_22 рекламує свою діяльність з оптової торгівлі кавою та чаєм, іншими кондитерськими виробами, у зв`язку з чим залучає додаткові кошти для збільшення товарообігу та прибутків бізнесу, шукає інвесторів для своєї справи. На фото видно ОСОБА_22 на фоні магазину кондитерських виробів, велику кількість ящиків з продукцією. На дату 03.08.2017 року написано 7417 проектів на суму 652318160 грн, на 07.11.2017 року 0 проектів на 0 грн ( т. 2 а.с. 1-9, 12).
Відомості указаного інтернет-сайту стороною обвинувачення не спростовані.
Згідно протоколу огляду від 27.12.2017 року території «Автокартодрому» по АДРЕСА_12 , виявлено в натурі пусте складське приміщення, на яке вказав ОСОБА_22 як таке, де він протягом червня- вересня 2017 року зберігав свій товар. Викладене підтвердив потерпілий ОСОБА_18 та директор вказаного спортивно-технічного комплексу ОСОБА_65 ( т. 2 а.с. 19-22).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 27.12.2017 року, ОСОБА_22 вказав на територію складських приміщень по АДРЕСА_12 , де він знімав відео для ПриватБанку ( т. 2 а.с. 23-25). Належність цього документу до предмету доказування прокурором не наведена.
Свідок ОСОБА_66 показав суду, що працював завідуючим складом ПП «Мирна». Підтвердив, що ОСОБА_22 дійсно займався торгівлею кавою, чаєм, приправами, співрацював із ОСОБА_67 . Про вчинення ним шахрайства нічого не відомо. Свідком отримання ОСОБА_22 від когось грошей не був. Зі слів ОСОБА_68 , ОСОБА_22 брав у нього гроші, а яку суму не говорив.
Свідок ОСОБА_69 також підтвердив, що ОСОБА_22 дійсно займався торгівлею кавою та шоколадом. Проте, його підвели постачальники і його бізнес «прогорів».
Свідок ОСОБА_70 тесть ОСОБА_22 підтвердив, що останній займався бізнесом. В 2017 році по АДРЕСА_13 , де проживав зять, було виявлено крадіжку багатьох речей , про що писали заяву до поліції. Зазначив, що йому відомо про те, що зять дійсно позичав гроші на короткий термін, але завжди віддавав. Неодноразово бачив його на вантажному автомобілі.
Таким чином, показання обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_16 щодо спільного ведення підприємницької діяльності без належного письмового оформлення правовідносин узгоджуються між собою та іншими доказами. Водночас, умисел та корисливий мотив ОСОБА_22 на заволодіння та неповернення коштів потерпілого ще в момент їх отримання достовірно не встановлений.
ОСОБА_22 раніше не судимий, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, одружений, характеризується позитивно.

В. Узагальнені мотиви суду

Колегія суддів дослідила усі представлені прокурором докази, сприяла сторонам у збиранні доказів, надала достатньо часу для надання нових доказів, систематично роз`ясняючи відповідні правомочності учасникам процесу.
Зважаючи на це та достатньо тривалий термін розгляду даного провадження, що виходить за межі розумного, суд вважає можливість отримання додаткових доказів вичерпаною.
Співставляючи пред`явлене ОСОБА_22 обвинувачення із наданими суду доказами, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що сторона обвинувачення не виконала, визначеного ст. 92 КПК України, обов`язку доказування:
- події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення);
- винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форми вини, мотивів, мети);
- розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Колегія суддів вважає недоведеною поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_22 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 190 КК України, з огляду на таке.
Як убачається з наявних матеріалів справи, зокрема, показань більшості потерпілих, грошові кошти вони фактично вкладали в підприємницьку діяльність зареєстрованої в установленому законом порядку фізичної особи підприємця ОСОБА_22 з торгівлі кавою та іншими продуктами і речами на умовах отримання великих відсотків.
З указаних вкладень протягом 2016-2017 років вони отримували відсотки та продовжували систематичні вкладення.
Відтак діяльність потерпілих має ознаки підприємницької діяльності.
При цьому стосунки з обвинуваченим у потерпілих були довірливі, останні належним чином не оформляли свою діяльність, не звітували про отримувані ними доходи та не сплачували з них податки державі.
Всупереч указаному в обвинувальному акті, що ОСОБА_22 з кінця 2015 року зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснював господарську діяльність з продажу чаю, кави кондитерських виробів, а також показанням усіх потерпілих, свідків та документальних доказів про це, сторона обвинувачення в подальшому робить неспроможний висновок, що обвинувачений цієї діяльності не здійснював.
На обґрунтування такого висновку зазначає про відсутність у ОСОБА_22 упродовж 2016-2017 років місць зберігання товару, автотранспорту для його перевезення та придбаного ним як підприємцем товару, вважаючи, що в такому разі він фактично не вів законної господарської діяльності.
Проте, такі висновки не підтверджуються жодними доказами та вочевидь спростовуються показаннями усіх допитаних потерпілих та свідків.
Належними засобами доказування в цьому випадку могли би бути акти безпосередньої перевірки фінансово-господарської діяльності ОСОБА_22 уповноваженими органами, зокрема, первинних документів фінансово-господарської діяльності (накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків), їх звірки з контрагентами, детальних даних про рух коштів підприємця, в тому числі платіжних доручень, аналіз інтернет-банкінгу, висновки перевірок контролюючих органів, дані судово-економічної експертизи, на отримання яких сторона обвинувачення не спромоглася з незрозумілих суду причин.
Проведення судово-економічних експертиз та використання спеціалістів є необхідним для документування злочинної діяльності у сфері господарської діяльності, оскільки вони надають докази для судового розслідування.

При виявленні і доказуванні порушень, які сприяли зловживанням, розробленні рекомендацій, якими необхідно керуватися фундаментальними фінансово-бухгалтерськими поняттями, оскільки вони знаходяться у безпосередньому зв`язку зі змістом роботи в економічній галузі правоохоронного органу, судово-експертної установи та бухгалтерії.

Для виявлення указаних порушень, які є необхідними в доказуванні інкримінованих ОСОБА_22 кримінальних правопорушень доцільно використовувати первинні документи, дані комп`ютерного обліку, які є по суті обліковими реєстрами хронологічних записів, проводити зустрічні перевірки з контрагентами, тощо.

Хронологічний аналіз господарських операцій використовується при необхідності стеження за рухом товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів за конкретний період. Такі аналізи проводяться по певних господарських операціях за кожний день шляхом співставлення залишків на початок дня, приходу, витрат за день і виведення залишку на кінець дня. Хронологічне дослідження по днях дає можливість відтворити реальність проведених операцій, а також правильність оформлення та достовірності документів, які відображають товарно-фінансові операції.

У випадку ретельного розслідування даного провадження, особливо з огляду на невизнання ОСОБА_22 своєї провини, ґрунтовній перевірці підлягали би відомості про його контрагентів, транспортні засоби, які перебували у його користуванні, їх переміщення Україною, місця завантаження ним товару, а також конкретні місця, дати і час отримання коштів від потерпілих, їх призначення та спрямування. Однак сторона обвинувачення обмежилась лише загальними, абстрактними, нічим не підтвердженими судженнями.
Навіть у випадках отримання окремими потерпілими від ОСОБА_22 розписок, достовірно не доведеною залишилась відповідність дати їх складання моменту та меті передачі коштів, тому такі письмові документи не є настільки вагомими щоб засвідчити наявність цього факту поза розумним сумнівом та виключити цивільно-правові стосунки.
Факту незаконного збагачення ОСОБА_22 за рахунок зловживання довірою позичальників, умислу на це та корисливого мотиву, як про це вказано в обвинуваченні, теж достовірно не встановлено. Позаяк відсутні відомості про розпорядження позиченими грошовими коштами ОСОБА_22 , зокрема, про те, що вони використовувались на інші ніж бізнес цілі.
Розміщення ОСОБА_22 на веб-сайті https://kub.pb.ua/ відеоролику демонстрації ним складських приміщень та заклики інвесторів до грошових вкладів в розвиток його бізнесу не суперечать чинному законодавству України та не свідчать про шахрайську мету останнього.
Відсутність факту користування вказаними приміщеннями і права на це ОСОБА_22 стороною обвинувачення не доведено. Як не доведено і обсягів закупівлі ним товару, відтак констатувати, що останній створював у потерпілих уяву великого товарообігу за наявними матеріалами справи неможливо.
Навпаки більшість допитаних судом потерпілих та свідків прямо зазначали, що бачили як ОСОБА_22 використовував і складські приміщення, і відповідний транспорт з великим обсягом товару.
Між тим, обману як способу вчинення шахрайства орган досудового розслідування ОСОБА_22 не інкримінував.
Залучення та погашення ОСОБА_22 коштів за ознакою «фінансової піраміди», тобто за рахунок нових позик з високими обіцяними відсотками достовірно органом досудового розслідування не встановлено, позаяк не спростовано його задекларованої легітимної господарської діяльності.
Крім того, суд зазначає, що боргова розписка це текстовий документ, який засвідчує факт отримання грошей або цінного майна в борг на умовах укладеного договору. Позичальник власним підписом підтверджує отримання коштів у тимчасове користування та зобов`язання повернути їх на вимогу або у вказаний термін. Варто наголосити, що боргова розписка це підтвердження договору позики, який був укладений між сторонами.
За порушення грошового зобов`язання встановлено цивільно-правову відповідальність, зокрема, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності, - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Статтею 43 ГК України передбачено право підприємців без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. В статті 44 ГК України закріплено принципи підприємницької діяльності, та зазначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.
Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 ГК України).
Стаття 134 ГК України визначає право власності як основне речове право у сфері господарювання, та встановлює, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. В силу приписів статті 147 ГК України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом.
Аналіз зазначених положень в сукупності зі встановленими обставинами свідчить про те, що потерпілі як власники своїх грошових коштів мали право на власний розсуд ними розпоряджатися, в тому числі і для здійснення господарської діяльності, не забороненої законом, відтак несуть і ризики такої діяльності та наділені правом захищати свої майнові права в судовому порядку.
Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).
Колегія суддів вважає, що за належної обачності та добросовісності потерпілі мали вжити заходів до належної фіксації правовідносин із обвинуваченим за для повноцінного захисту своїх майнових прав у суді в порядку цивільного судочинства або ж надання вагомих доказів обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема того, що ще в момент передачі ними коштів ОСОБА_22 він не мав намірів виконувати взяте на себе зобов`язання, а отримані гроші привласнити.
Проте таких доказів суду не надано. Позаяк навіть не доведено усіх обставин, що входять до предмету доказування у даній категорії справ, зокрема, місця, часу, способу вчинення злочину, детальних обставин господарської діяльності ОСОБА_22 та руху отриманих ним коштів.
По більшості епізодів не підтверджено навіть факту можливої передачі потерпілими ОСОБА_22 грошових коштів та факту їх не повернення.
Третина потерпілих заявили, що претензій до обвинуваченого не мають й між ними цивільно-правові стосунки.
Відомостей про телефонні перемовини ОСОБА_22 , їх локалізацію, активність у соціальних мережах та меседжерах, безготівкові та готівкові розрахунки, історії інтернет-банкінгів суду не надано. Негласні слідчі (розшукові) дії не проводились.
Незважаючи на таке недбальство та відсутність по окремих епізодах жодного доказу, не говорячи навіть про їх сукупність, яка має оцінюватись з точки зору достовірності та достатності, прокурор все ж підтримав усе обвинувачення, спонукаючи суд до винесення очевидно завідомо неправосудного рішення.

III. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України. Судові витрати слід віднести на рахунок держави. Запобіжний захід обвинуваченому у виді особистого зобов`язання ОСОБА_22 підлягає скасуванню. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 про відшкодування шкоди підлягають залишенню без розгляду.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

МАКСИМ`ЮКА ОСОБА_71 визнати невинуватим та виправдати оскільки не доведено, що в його діях є склад кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 190 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_22 особисте зобов`язання - скасувати.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 - залишити без розгляду та роз`яснити їм право звернутися до суду із позовами в порядку цивільного судочинства.
Речові докази: документи - зберігати при матеріалах справи, інші речові докази повернути за належністю власникам.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, отримати в суді копію вироку, а також ознайомитись із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3