Справа № 464/6312/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/459/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 01.06.2022 року, у кримінальному провадженні № 0000071, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.122, ч.2 ст.345 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 01.06.2022, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.08.2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Вважає ухвалу незаконною, необгрунтованою через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Апелянт покликається, що в клопотанні прокурором не підтверджено необхідність у застосуванні до обвинуваченого виняткової міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 28, 29 серпня 2021 року не переховувався від органів правопорядку, а поїхав з м. Львова в с. Модричі Дрогобицького району Львівської області на вихідні дні в місце де ОСОБА_9 народився. Вони товариші і як друзі разом поїхали, а не ОСОБА_7 послідував за товаришем. Стороною обвинувачення не доведено факт переховування. Також не доведено, що ОСОБА_7 може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а тому це лише припущення прокурора. Тим більше ОСОБА_7 є мешканцем м. Києва і при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу не зможе ні на кого впливати. Ризик можливості вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення або продовження вчинення пред`явлених стороною обвинувачення злочинів не доведено нічим.

Вважає необґрунтованим обрання обвинуваченому запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою. Відтак судом першої інстанції, як і стороною обвинувачення не доведено існування ризиків за ст. 177 КПК, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Дану ухвалу оскаржив обвинувачений ОСОБА_7 , який просить скасувати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою та обрати особисте зобов`язання з застосуванням вимог ст. 194 КПК України. Апелянт просить врахувати, що у нього на утриманні є мати пенсіонерка, він раніше не судимий, бажає посильно помагати ЗСУ, а тому просить врахувати вимоги ст. 616 КПК України та змінити йому запобіжний захід.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 та іншому обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому, з моменту взяття його під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обстановка не змінилися і це дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Крім цього, судом, при вирішенні клопотання, було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкість інкримінованих йому діянь.

Зокрема суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що обраний обвинуваченим запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявності обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Також було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, враховано дані про його особу, вік, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, а саме те, що ОСОБА_7 є неодружений, непрацюючий, що свідчить про те, що в нього не має офіційного джерела доходу, без постійного місця проживання у м. Львові та Львівській області, згідно ст.89 КК України раніше не судимий,обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, наявність у даному кримінальному провадженні потерпілих та свідків, які ще не допитані та вплив на яких може спотворити хід судового розгляду по даному кримінальному провадженні, а тому усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, оскільки втік з місця вчинення злочину та був затриманий у м. Дрогобичі, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи, а тому суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Також судом першої інстанції враховано, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території держави введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а тому тимчасово не контролюється уся лінія державного кордону.

Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_7 під вартою, застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.

Заслухавши доповідача, думку захисника обвинуваченого про задоволення апеляційних скарг його та обвинуваченого, міркування прокурора про відмову у задоволені апеляційних вимог сторони захисту та залишенні без змін ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочинів, інкримінованих ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років та один із злочинів відноситься до категорії тяжкого. Судом першої інстанції взято до уваги те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаних злочинів, тому є підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Відтак, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи обвинуваченого про те, що судом не враховано наявність у нього матері пенсійного віку не відповідають дійсності та не спростовують доводів прокурора та суду про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, відповідно застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставним, оскільки судом першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також вмотивовані висновки прокурора, відтак судом наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, то таке не вирішується судом апеляційної інстанції з врахуванням змін внесених до КПК України.

Так у відповідності до Закону України «Про внесення змін до КПК України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав» № 2125-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 22.03.2022 розділ ІХ-1 доповнено статтею 616 в якій, у відповідності до ч.1 передбачено, що у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями : 115, 146-147,152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433,437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

З матеріалів контрольного провадження не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 звертався з відповідним клопотанням до прокурора про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 01 серпня 2022 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: