ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/637/18 Номер провадження 11-кп/814/875/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в пртиміщенні апеляційного суду кримінальне провадження, № 0000238, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 09 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мараліха Чаришського району Алтайського краю, з вищою освітою, працюючої провідним юристом концерну «Європейський», одруженої, не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,,
визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України, та призначено їй покарання:
За ч. 1 ст. 383 КК України - у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі;
За ч. 1 ст. 384 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести місяців) обмеження волі.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Вирішено долю речових доказів.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду, ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення за наступних обставин:
ОСОБА_7 , 03.02.2017 р. в ранковий період доби, перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , разом з останньою та її співмешканцем ОСОБА_10 , передала останньому належну їй банківську карту ПАТ КБ «ПриватБанк», повідомивши йому пін-код від карти, щоб останній зняв з неї грошові кошти для придбання продуктів харчування. Після того, як ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_7 вказану банківську картку та зняв всі кошти, які були на рахунку, і не повернув її, остання вирішила відразу ж звернутися із офіційною заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів.
Того ж дня, приблизно о 10-00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за вказаною адресою, викликала працівників поліції. На виклик приблизно через 20 хвилин прибули співробітники Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області.
Саме в той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення ОСОБА_3 окремого злочину, а саме про викрадення офіційного документу, яким є належна їй банківська картка ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , розуміючи та усвідомлюючи протиправність свого діяння, будучи повідомленою під підпис про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин (ст. 383 КК України), діючи умисно, офіційно повідомила працівників поліції про те, що ОСОБА_10 нібито вчинив крадіжку її банківської карти. При цьому вона достовірно знала, що ОСОБА_10 не вчиняв вказаного діяння, так як вона йому добровільно віддала зазначену банківську картку для зняття грошової суми з тим, щоб в подальшому здійснити купівлю спиртних напоїв та продуктів харчування.
На підставі вказаної заяви ОСОБА_7 відомості про вчинення злочину ОСОБА_10 були внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 357 КК України, та останнього було 24.02.2017 р. повідомлено слідчим СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області про підозру у вчиненні вказаного злочину, а також злочину, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України, а після затвердження прокурором обвинувальний акт у його відношенні скеровано до Жовтневого районного суду м. Харкова для розгляду по суті.
Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений період часу виконала всі дії, які вважала за необхідне, щодо завідомо неправдивого повідомлення про злочин, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України стосовно ОСОБА_10 , який його не вчиняв.
Крім того, ОСОБА_7 24.02.2017 р. у період з 10-00 год. до 10-30 год., перебуваючи у службовому кабінеті № 29 СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області, реалізуючи свій злочинний умисел, будучи попередженою під підпис про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, розуміючи та усвідомлюючи протиправність свого діяння, у своїх показаннях в якості потерпілої повідомила орган досудового розслідування про те, що ОСОБА_10 03.02.2017 р. таємно викрав її банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що в дійсності зазначений документ вона передала йому самостійно.
Надалі ОСОБА_7 , під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, перебуваючи 14.06.2017 р. у залі судових засідань у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова, повідомила суду, що банківську картку 03.02.2017 р. ОСОБА_3 вона передала самостійно, тобто він її не викрадав. При цьому ОСОБА_7 під час судового розгляду наполягала на наданих нею в суді показаннях як таких, що є правдивими.
Таким чином, ОСОБА_7 , будучи потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000205 від 04.02.2017 р., у зазначений період часу виконала всі дії, які вважала за необхідне щодо завідомо неправдивого показання під час досудового розслідування про обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.357 КК України, стосовно ОСОБА_10 , який його не вчиняв.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з рішенням суду захисником в інтересах обвинуваченої адвокатом ОСОБА_8 подана апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування вироку суду та ухвалити виправдувальний вирок.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачена та захисник вважають, підстав для притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.383 та ч.1 ст.384 КК України, кримінальне провадження № 0000238 від 04.07.2017 р. підлягає закриттю згідно п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку тому, що обвинувачена під час допитів її як підозрюваної, як потерпілої на досудовому слідстві, у суді завжди роз`яснювала, що ніколи не мала умислу на неправдиве повідомлення слідству чи суду про скоєння злочину якого не було. Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції не навів жодних підстав задовольняти вимоги сторони обвинувачення й визнавати винною ОСОБА_7 .
Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачена та її захисник в судове засідання не з`явилися, на адресу суду від обвинуваченої та її захисника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Підтримують апеляційну скаргу в повному обсязі і просять її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вирок залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.
Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України.
З таким висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 з приводу не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та докази в їх сукупності, визнав їх достатніми та допустимими та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, належним чином мотивувавши своє рішення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно із ст. 67 КК України, судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Отже, суд першої інстанції, визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України і призначив їй, на думку колегії суддів, необхідне й достатнє покарання для її ваипиравлення та попередження скоєння нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 09 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4