Дата документу 19.05.2022 Справа № 937/887/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/887/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/954/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Менчикури Веселівського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2022 року, якою задоволено клопотання процесуального прокурора та термін запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжено на строк 60 днів, тобто з 02 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року включно. Одночасно визначено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, в сумі 49620,00 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту..

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ухвала винесена судом з суттєвим порушенням його прав та закону України.

Вказує, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Йому не було вручено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та не було надано можливості узгодити із захисником позицію захисту його прав. Захисником не було заявлено про існування у обвинуваченого батька пенсійного віку та дружини і неповнолітньої доньки, хоча були відомі захиснику.

Не було забезпечено його участь в судовому засіданні.

Суд вказує в ухвалі про обґрунтованість підозри, однак, судом ще не проведено достатньо судове слідство, не допитані свідки та потерпіла.

Суд бере до уваги всі доводи сторони обвинувачення, які нічим не доведені, однак позиція сторони захисту ще не заслухана.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження №0000081 за обвинуваченням обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати на час судового розгляду кримінального провадження, не зменшилися та не змінилися. Судове провадження не закінчене, обставини, що стали підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цей час не змінилися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином. Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд апеляційного провадження за його відсутності. Вважав оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі останніх, проти чого обвинувачений не заперечує.
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані доводи захисника обвинуваченого, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким злочином, за яке передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, з огляду на характер висунутого обвинувачення та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, що сам підтвердив при апеляційному розгляді.

Оцінивши всі обставини кримінального провадження у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням ступеню тяжкості, фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді обвинуваченим, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Ці висновки суду першої інстанції обвинуваченим не спростовані з наданням відповідних доказів.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що йому не вручено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та не забезпечено його участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Як убачається з наявних матеріалів та з оскаржуваної ухвали, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 здійснювався Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, обвинувачений утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Станом на час розгляду клопотання прокурора в Україні введено воєнний стан. З об`єктивних причин, зазначених в ухвалі суду, забезпечити участь обвинуваченого у розгляді клопотання, в тому числі і в режимі відео конференції, не виявилося за можливе.

Отже, клопотання прокурора розглянуто судом у відсутність обвинуваченого через вагомі об`єктивні причини.

В той же час у судовому засіданні брав участь захисник обвинуваченого, який висловив свої заперечення з приводу заявленого клопотання.

За таких обставини, порушення з боку суду першої інстанції засад кримінального провадження при розгляді клопотання не убачається.
При апеляційному розгляді ОСОБА_6 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, проте, висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі, апелянтом не спростовані.

Перевірка питання обґрунтованості обвинувачення на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

Наявність у обвинуваченого на утриманні батька пенсійного віку та дружини і неповнолітньої доньки (як про це зазначено в апеляційній скарзі), на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2022 року, якою задоволено клопотання процесуального прокурора та термін запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжено на строк 60 днів, тобто з 02 березня 2022 року до 30 квітня 2022 року включно. Одночасно визначено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, в сумі 49620,00 грн., залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3