Справа 303/3890/21
№ 1-кп/303/578/21
У Х В А Л А

06 травня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачеві, клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 заявлене у кримінальному провадженні № 0001616 внесеному до ЄРДР 02.10.2020 року, про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Закарпатської області Іршавського району, с. Ільниця, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України на підставі ст. 49 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
- сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_5
- сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.382 КК України, тобто умисне невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, а також умисне перешкоджання виконанню рішенню суду, яке набрало законної сили.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, яким зобов`язано відповідача у справі ОСОБА_3 невідкладно знести за власний рахунок самочинно збудовану до належної квартири закриту веранду розмірами 3,16 м. х 5,84 м. х 1,5 м. х 4,3 м. та відновити до попереднього стану будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будучи зобов`язаною виконати його, маючи реальну та об`єктивну можливість виконати рішення суду, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом неповаги до суду та судових рішень, з метою подальшого використання вказаної самочинно збудованої веранди, починаючи з 24.04.2015 по теперішній час не виконувала вищевказане рішення суду, зокрема всупереч обов`язку, встановленого Конституцією України та законодавством, не вжила заходів стосовно відновлення до попереднього стану будівлі зазначеного багатоквартирного житлового будинку шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої до належної квартири закритої веранди розмірами 3,16 м. х 5,84 м. х 1,5 м. х 4,3 м.
Крім цього встановлено, що 26.09.2020 року близько 09:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про наміри колишнього чоловіка ОСОБА_6 виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц шляхом проведення робіт по знесенню самочинно збудованої веранди із залученням заздалегідь найнятих ним працівників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в ході виконання робіт по знесенню зазначеного вище об`єкта, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом неповаги до суду та судових рішень і метою перешкодити виконанню вказаного рішення суду, піднялась на верхню частину двоповерхового будинку, повідомивши працівникам про нібито неправомірність проведення такого роду робіт, та висловивши словесні погрози на адресу зазначених осіб щодо вчинення насильницьких дій відносно них у разі продовження виконання вказаних робіт, а також вчинила активні фізичні дії щодо перешкоджання проведенню робіт по знесенню самочинно збудованої веранди у вигляді виривання із рук працівників інструментів. Враховуючи наведене, а також усвідомлюючи факт проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , а також реальність погроз ОСОБА_3 щодо вчинення насильницьких дій, які могли проявитись у вчиненні фізичного опору на верхній частині двоповерхового будинку з ризиком падіння з висоти, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зупинили виконання робіт по знесенню самочинно збудованої веранди за вказаною адресою та покинули приміщення будинку за вказаною вище адресою.
Окрім цього, 01.10.2020 близько 1 1 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про наміри колишнього чоловіка ОСОБА_6 виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц шляхом проведення робіт по знесенню самочинно збудованої веранди із залученням заздалегідь найнятих ним працівників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в ході виконання робіт по знесенню зазначеного вище об`єкта, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом неповаги до суду та судових рішень і метою перешкодити виконанню вказаного рішення суду, піднялась на верхню частину двоповерхового будинку та повідомила працівникам про нібито неправомірність проведення такого роду робіт, а також висловила словесні погрози па адресу зазначених осіб щодо вчинення насильницьких дій відносно них у разі продовження виконання вказаних робіт. Враховуючи наведене, а також усвідомлюючи факт проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , а також реальність погроз ОСОБА_3 щодо вчинення насильницьких дій, які могли проявитись у вчиненні фізичного опору на верхній частині двоповерхового будинку, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зупинили виконання робіт по знесенню самочинно збудованої веранди за вказаною адресою та покинули приміщення будинку за вказаною вище адресою.
Вказаними діями ОСОБА_3 умисно не виконала рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, що набрало законної сили, та перешкодила його виконанню іншим відповідачем ОСОБА_6 .
У судовому засіданні стороною захисту, захисником обвинуваченої ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України в частині «невиконання рішення суду, яке набрало законної сили» на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Клопотання мотивовано тим, що захисник та її підзахисна, вважають, що кримінальне провадження за ч.1 ст.382 КК України в частині «невиконання рішення суду, яке набрало законної сили», підлягає закриттю на підставі ст. 49 КК України із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Свою позицію, обґрунтовують тим, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.382 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України - є злочином невеликої тяжкості з формальним складом, тобто невиконання рішення суду, із зазначенням об`єктивної сторони конкретною датою бездіяльності (невиконання) - 24.04.2015 року. Таким чином, початком перебігу строку давності, є день, коли злочин було вчинено. Захисник обвинуваченої просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України в частині «невиконання рішення суду на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрити кримінальне провадження, у відповідності до положень п.1 ч.2, ч.8 ст.284 КПК України, з постановленням ухвали в порядку ч.3 ст.288 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника, просила його задовольнити, повідомивши суду, що погоджується на звільнення її від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою обставиною.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України в частині «невиконання рішення суду» на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Свою позицію мотивував тим, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, яке набуло законної сили в день ухвалення, в умисному невиконанні якого обвинувачується ОСОБА_3 , - зобов`язано відповідача у справі ОСОБА_3 невідкладно знести за власний рахунок самочинно збудовану до належної квартири закриту веранду розмірами 3,16 м. х 5,84 м. х 1,5 м. х 4,3 м. та відновити до попереднього стану будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .. Вважає відсутні підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки інкриміноване їй кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст.382 КК України, в частині «невиконання рішення суду» мало місце, починаючи з 24.04.2015 року і триває по теперішній час, тому обчислення строку давності саме з 24.04.2015 р. є некоректним, бо виконати рішення суду «невідкладно за власний рахунок знести самочинну забудову до належної їй квартири та відновити до попереднього стану будівлю багатоквартирного житлового будинку» за один день (24.04.2015 року) є фізично неможливим. Вислів «зобов`язати невідкладно» не вказує на обов`язок особи виконати рішення в один день.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого стороною захисту клопотання, дійшов наступних висновків:
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Так, кримінальне правопорушення (злочин), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 передбачений ч.1 ст. 382 КК України відповідно до положень ч.4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
Відповідно ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Так, ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягає на звільненні її від кримінальної відповідальності в даному кримінальному провадженні в частині «невиконання» рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, на підставі ст. 49 КК України.
Разом з тим, суд враховує загальні положення закону про кримінальну відповідальність, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", з якої вбачається, що закриття кримінальної справи із звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише у разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України. Відповідно до п.8 вказаної постанови слідує, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.
Так, ОСОБА_3 дійсно обвинувачується в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, а саме: рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, яка набрало законної сили після його проголошення, тобто 23.04.2015 року.
Разом з тим, кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст. 382 КК України, за фактичних обставин встановлених в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , зважаючи на наявність прямої вказівки в рішенні суду «невідкладно» за власний рахунок знести самочинну збудовану до належної їм ( ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ) квартири закриту веренду та відновити до попереднього стану будівлю зазначеного багатоквартирного житлового будику, термін виконання вказаного рішення суду, відноситься до триваючих злочинів. При цьому протиправна поведінка, яка йде за первісним актом злочинного посягання і охоплюється складом злочину, має невизначено тривалий характер. Строк давності стосовно триваючих злочинів обчислюється з дня, наступного за днем їхнього завершення за волею або всупереч волі винного (дії сторонніх осіб, якими припинено вичинювання злочину особою, затримання особи, з`явлення із зізнанням, добровільне виконання обов`язку, покладеного на особу під загрозою кримінального переслідування), або з часу настання подій, які трансформують його поведінку в незлочинну.
Незважаючи на відсутність законодавчого закріплення в ст. 49 КК України особливостей перебігу строків давності при триваючому злочині, такі особливості випливають із загального аналізу норм КПК України.
Так, системний аналіз норм КК України, дає підстави вважати, що при триваючому злочині особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадання моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. Завершення триваючого злочину (тобто момент фактичного завершення протиправних дій) може бути зумовлене різними обставинами: як об`єктивними, так і суб`єктивними. Тривалість перебування особи в стані неперервного вчинення злочину, тобто тривалість власне злочину, на його кваліфікацію не впливає (злочин кваліфікується як закінчений з моменту вчинення певної дії), проте береться до уваги судом при призначенні покарання.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що незважаючи на те, що рішення, в умисному невиконанні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а саме: рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, яка набрало законної сили після його проголошення, тобто 23.04.2015 року, однак в рішенні суду не було визначено термін виконання вказаного рішення. При цьому, виконавчий лист №2/303/28/15 на підставі вказаного рішення суду був виданий 21.08.2015 року та надійшов до Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, а 24.09.2015 року державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48806981 на підставі вказаного виконавчого листа. У постанові про відкриття виконавчого провадження, боржнику ОСОБА_3 , надано строк для добровільного виконання рішення суду до 01.10.2015 року. Після чого, державним виконавцем за результатами перевірки стану виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 по справі №303/5217/14-ц, було складено Акт від 07.10.2015 р. в якому зазначалося, що боржниця ОСОБА_3 пояснила, що не виконала рішення суду, бо її чоловік ОСОБА_6 перебуває за межами області, а вона без нього не має можливості, Акт від 06.11.2015 р., в якому зазначалося, що самочинно збудована веранда до квартири не знесена, двері квартири ніхто не відчинив, Акт від 03.12.2015 р., в якому зазначено, що боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_6 після накладення на кожного з них штрафу у розмірі 340,00 гривень, рішення суду не виконали, про наявність причин невиконання не повідомили. Боржники за адресою, вказаною у виконавчому листі відсутні. Державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 31.01.2017 року було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено, що 08.12.2015 року державним виконавцем внесено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, а виконавче провадження № 48806878 підлягає закриттю «у зв`язку з тим, що боржником ОСОБА_3 станом на 18.11.2015 року рішення суду не виконано, а рішення не може бути виконано без участі боржника, оскільки згідно виконавчого документу боржники невідкладно, за власний рахунок повинні знести самочинно збудовану веранду до квартири та відновити будівлю багатоквартирного будинку».
Виходячи із формального складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.382 КК України, останній вважається «закінченим» при невиконанні рішення суду, що набрало законної сили», з моменту закінчення строку, відведеного на виконання відповідного акта, а при «перешкоджанні виконанню» таких, - з моменту вчинення дій, що перешкоджають державному виконавцю або іншим особам, уповноваженим на виконання відповідного судового акту, виконати дію, що кореспондується з ст.90 ЗУ «Про виконавче провадження».
Вказане свідчить про те, що протиправні дії, в яких обвинувачується ОСОБА_3 носили триваючий характер та були фактично припинені після внесення 08.12.2015 року державним виконавцем подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду.
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц зобов`язано відповідачів у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , невідкладно знести за власний рахунок самочинно збудовану до належної квартири закриту веранду розмірами 3,16 м. х 5,84 м. х 1,5 м. х 4,3 м. та відновити до попереднього стану будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняю чого характеру, що стосується конкретного зобов`язального суб`єкта.
Стосовно ж відповідного обов`язково припису, який міститься в судовому рішенні, то він може вимагати, як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі вчинення чи утриманні від вчинення певних дій.
Наявність у диспозиції ч.1 ст.382 КК України словосполучень «невиконання судового рішення» та «перешкоджання виконанню судового рішення», вказують на її банкетний характер, адже для розкриття змісту такої диспозиції, у кожному конкретному випадку, суб`єкт правозастосування повинен звертатися до тексту самого судового рішення, а також до норм законодавства, які визначають порядок реалізації відповідних судових приписів.
Установивши сукупність обставини, що належать до предмета доказування у кримінальному провадження відповідно до ст. 91 КПК України, суд дійшов висновку, що дії (бездіяльність) ОСОБА_3 обґрунтовано отримали юридично-правову оцінку за ч. 1 ст. 382 КК України.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 вказаного Кодексу, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим.
Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт (постанова ВС/ККС у справі № 319/841/16 від 14.05.19).
Однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.
Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що станом на 06.05.2022 року строки, передбачені п.3 ч.1 ст. 49 КК України минули, оскільки протиправні дії щодо «невиконання рішення суду», в яких обвинувачується ОСОБА_3 носили триваючий характер та були фактично припинені після внесення 08.12.2015 року державним виконавцем подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц, однак уповноваженою особою правоохоронного органу не було внесено відомостей до ЄРДР за поданням державного виконавця про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України про невиконання рішення суду, яке набуло законної сили, у визначений строк, тобто з того часу минуло більше 5-ти років.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно витягу з ЄРДР кримінального провадження за № 0001616, 02.10.2020 року внесено відомості про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за перешкоджання заявнику ОСОБА_6 виконанню законного рішення суду в частині знесення самочинно збудованої до її квартири закритої веранди та відновлення до попереднього стану будівлі за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.210 т.1)
У ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування «збільшено» кількість альтернативно зазначених у диспозиції ч.1 ст.382 КК України діянь, які інкримінуються ОСОБА_3 , а саме: доповнено об`єктивну сторону злочину «бездіяльністю» у виді невиконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц .
Згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується за ч.1 ст.382 КК України, об`єктивна сторона інкримінованого їй злочину полягає в бездіяльності (невиконання) рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц, починаючи з 24.04.2015 року, та дії (перешкоджання) виконання того ж рішення суду бувшому чоловікові ОСОБА_6 , тобто іншій особі.
Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України в частині невиконання рішення суду, яке набуло законної сили, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, оскільки станом на 06.05.2022 року (день розгляду клопотання судом) строки, передбачені п.3 ч.1 ст. 49 КК України минули, бо протиправна бездіяльність у виді «невиконання рішення суду», в якій обвинувачується ОСОБА_3 , хоч і носила триваючий характер та була фактично припинена 08.12.2015 року (поданням державного виконався до правоохоронного органу щодо порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за невиконання судового рішення), тобто з того часу минуло більше 5-ти років.
Враховуючи викладене, думки учасників кримінального провадження та зважаючи на ту обставину, станом на 06.05.2022 року триває судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 382 КК України, а встановлений ст. 49 КК України п`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності сплив, суд вважає за необхідне, звільнити останню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України в частині інкримінованого їй злочину, (що мав триваючий характер та був припинений 08.12.2015 року), який полягає в бездіяльності (невиконання) рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, враховуючи те, що положення вказаних норм підлягають обов`язковому застосуванню без будь-яких виключень.
Суд констатує, що обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні 29.06.2021 року, повідомила суду, що не визнає своєї вини в інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч.1 ст.382 КК України (запис № 18 протоколу с/з, а.с. 56 т.1)
Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення особи від кримінальної відповідальності, не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Вказана правова позиція, викладена в постанові ВС від 26.03.2020 р. справа № 730/67/16-к.
Частиною другою ст. 284 КПК України, імперативно встановлено, що кримінальне провадження закривається судом: - 1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Керуючись: ст. 44, 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, ч. 4 ст. 286, 288, 314, 350, 369-372, 376 КПК України, суд -
постановив:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України в частині умисного невиконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц, яке набрало законної сили, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.382 КК України в частині умисного невиконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2015 року у цивільній справі № 303/5217/14-ц, яке набрало законної сили, закрити на підставі п.1) ч.2 ст. 284 КПК України.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення, може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий ОСОБА_10