УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року

м. Київ
Справа № 607/15375/20
Провадження № 51-1533 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борщів Тернопільської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , учня другого курсу денної форми навчання Державного навчального закладу «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей», проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 15 (пятнадцять) діб.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 вирішено відраховувати з моменту поміщення до спеціально установи в порядку виконання вироку. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком 18 квітня 2020 року о 19:00 год. у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебував у громадському місці, а саме в дворі будинку АДРЕСА_3 , виник умисел, направлений на вчинення хуліганства.
Реалізуючи свій умисел, 18 квітня 2020 року о 19:00 год. неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 підійшов до громадянина ОСОБА_6 , який знаходився поблизу дитячого майданчика поряд із будинком, безпідставно грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності; демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті; маючи на меті показати свою винятковість та самолюбство, пов`язане з неповагою до особи та людської гідності; висловлюючись нецензурною лексикою, розпочав словесний конфлікт із незнайомим йому ОСОБА_6 .
В ході конфлікту ОСОБА_5 , діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась в застосуванні фізичного насильства, умисно завдав ОСОБА_6 один удар правою ногою в ділянку лівого підребер`я. В подальшому неповнолітній ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, завдав ще один удар потерпілому правою ногою в ділянку задньої (потиличної) частини голови. Надалі ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 ще три хаотичні удари кулаками обох рук в ділянку голови.
Внаслідок протиправних дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 завдано фізичного болю, а також спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців бокової поверхні грудей та живота зліва, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.
Окрім цього, в результаті протиправної діяльності неповнолітнього ОСОБА_5 було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті; заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_6 , наданих йому Конституцією України, а саме його праву на повагу до гідності, свободи та особистої недоторканості.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування своїх вимог захисник указує, що, призначаючи засудженому покарання, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем навчання, а також такі обставини як щире каяття, публічне вибачення в суді та активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, захисник ОСОБА_4 зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував усіх наведених вище даних, які в повній мірі відповідають вимогам ст.105 КК України, безпідставно не звільнивши його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч.1 ст. 296 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки; дані про особу винного, який є раніше несудимим, позитивну характеристику за місцем його навчання, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.
При цьому, суд першої інстанції обираючи для обвинуваченого однин з трьох альтернативних видів основних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст. 296 КК України, обґрунтовано виходив з того, що застосування найменш суворого покарання у виді штрафу щодо неповнолітнього, який навчається на денній формі навчання та не має самостійного джерела доходу, є недоцільним, оскільки ОСОБА_5 не зможе його сплатити.
Суд також обґрунтовано врахував, що покарання у виді обмеження волі відповідно до положень ст. 98 КК України до неповнолітніх не застосовується.
Крім цього, місцевий суд, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визнав неможливим застосування до ОСОБА_5 положень ст. 105 КК України щодо звільнення його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вказано, що підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 105 КК України немає, оскільки не вбачається, що у обвинуваченого після вчинення правопорушення була бездоганна поведінка, й на момент постановлення вироку ОСОБА_5 не потребує застосування покарання.
При цьому, зокрема, враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок проти громадського порядку та моральності, спричинив тілесні ушкодження потерпілому, який є особою похилого віку, на очах у сторонніх осіб, фіксуючи це кримінальне правопорушення за допомогою мобільного телефону шляхом здійснення відеозапису.
Виходячи з указаних обставин, суд першої інстанції, з позицією якого погодився й апеляційний суд, призначив ОСОБА_5 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Підстав для призначення обвинуваченому менш суворого виду покарання, для застосування до нього положень ст. 105 КК України, а також підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.
Тернопільський апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, прийшов до обґрунтованого висновку, що вона задоволенню не підлягає, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року потрібно залишити без змін, про що постановив ухвалу від 23 лютого 2022 року.
Зокрема, апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, встановив, що судом першої інстанції належним чином враховано дані про особу обвинуваченого; зазначені у вироку обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які його обтяжують, а тому призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових правопорушень.

Також апеляційний суд обґрунтовано погодився з позицією місцевого суду про те, що передбачених законом підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 105 КК України, немає, що вбачається правильним й з точки зору колегії суддів касаційного суду.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3