ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/4741/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1468/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.177-213 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Валках справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 09 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною ухвалою районного суду клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено частково.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.15 ч.2 ст.146 КК України, у кримінальному провадженні за №0001346 від 03 11 2020, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів до 31 жовтня 2022 року, включно, та визначено йому суму застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок.

При внесенні визначеної суми застави вирішено ОСОБА_7 з-під варти звільнити та вважати, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення застави вирішено покласти на обвинуваченого обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із м. Харкова без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Також, обвинуваченому судом роз`яснено вимоги ст. 182 КПК України та наслідки невиконання обов`язків, покладених відповідно до ухвали.

Строк дії ухвали встановлено до 31.10.2022 включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави стосовно ОСОБА_7 строком на 60 днів. Судове засідання просив проводити в режимі відеоконференції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилався на безпідставність обрання судом обвинуваченому застави і неврахування всіх ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначив, що в даному випадку існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні.

Ризик переховування прокурор обґрунтовував тим, що, будучи обізнаним про покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, яке загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, ОСОБА_7 може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому, прокурор вважає, що судом не враховано, що обвинувачений не має житла, а також близьких родичів на території інших областей, окрім як тітки і дядька у м. Києві. Водночас, мати його мешкає в російській федерації, яку ВРУ визнала державою-терористом, а батько у Німеччині.

ОСОБА_7 є працездатною особою, однак ніде не працює і не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, в тому числі за особливо тяжкий корисливий злочин проти власності, звільнившись з місць позбавлення волі 16 04 2020, у зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, і з корисливих мотивів вчинив ряд кримінальних правопорушень, серед яких тяжкий злочин.

Вказане, на думку прокурора, виключає обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Тому, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих та узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, згідно якого, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не суперечить положенням КПК України та є достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , покладених на нього обов`язків.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення

Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи, що Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне переглянути оскаржуване судове рішення з дослідженням всіх доводів поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу, слідчий суддя виходив з того, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 07 2022 обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 05 вересня 2022 року, включно, що стало підставою звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою.
Судом було визнано зазначені в клопотанні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтованими. Зокрема, слідчий суддя вважав ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду таким, що обумовлений можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. У зв`язку з тим, що 24 02 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 02 2022 за № 64/2022, який триває до тепер, і на даний час, для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо. У зв`язку з чим, суддя вважав, що очікування можливого суворого покарання може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Крім того, судом враховано тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , у сукупності з іншими обставинами.
Щодо існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, суд вважав, що такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. З огляду на те, що потерпілий вже був допитаний судом, суд вважав ризик ймовірного впливу на потерпілого відсутнім, а лише доведеним ймовірний ризик впливу на свідків, враховуючи при цьому встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні. Зокрема те, що спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).
Також суд вважав достатньо обґрунтованим ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що він раніше судимий 04 07 2019 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 16 04 2020 року у зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання. Разом з тим, висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти протиправні дії. У зв`язку з чим вважав, що доводи сторони захисту про відсутність вищезазначених ризиків не спростовують вищенаведеного.
Крім того, судом було враховано відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він не одружений, офіційно ніде не працює, тобто не має стійких соціальних зав`язків та виявляє підвищену соціальну небезпеку. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжкими, зокрема інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений ч.2 ст.189 КК України є тяжким корисливим злочином проти власності, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; а інкримінований йому злочин, який передбачений ч.2 ст.146 КК України є тяжким злочином проти волі, честі та гідності особи, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Крім того, судом було враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема і те, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Враховуючи продовження існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин передбачених ст. 178 КПК України, слідчий суддя суду першої інстанції вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є неможливим, у зв`язку з чим, вважав, що клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підлягає задоволенню.
Такі висновки суду першої інстанції є цілком обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду з ними погоджується.
Разом з цим, суд першої інстанції, враховуючи стадію кримінального провадження, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, вважав за можливе продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу застави, з чим апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, вплинути на його хід чи спробувати продовжити свою злочинну діяльність, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 та ч.2 ст.146 КК України, їх підвищену суспільну небезпеку, з урахуванням обставин інкримінованих їм злочинів, відсутність постійного місця роботи та джерела доходів, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, про які зазначає прокурор.

Проте, колегія суддів вивчаючи матеріали справи та особу обвинуваченого, не знаходить будь-яких обставини, які б стверджували про доцільність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Законодавець дає суддям можливість застосовувати до підозрюваних осіб запобіжні заходи, альтернативні триманню під вартою. Однією з таких альтернатив є застава. В кримінально-процесуальному розумінні застава полягає у внесенні коштів на спеціальний (казначейський) рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, за умов звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. При цьому закон дозволяє застосовувати заставу як альтернативу триманню під вартою. Більше того, за ч. 3 ст. 183 КПК України суд або слідчий суддя зобов`язані застосувати заставу в разі, коли беруть особу під варту, тобто зобов`язані надати людині шанс вийти на свободу. Проте є випадки, коли суд або слідчий суддя має право не визначати розмір застави під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, застава може не визначатися, коли злочин вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування, коли злочин спричинив загибель людини та коли стосовно особи вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. При цьому слід зазначити, що суд повинен вирішувати це питання (з наведенням відповідних мотивів) у кожному конкретному випадку з урахуванням вказаних вище обставин, і обирати цей запобіжний захід як альтернативний запобіжний захід лише тоді, коли є всі підстави вважати, що він може забезпечити належну поведінку підсудного та виконання ним процесуальних обов`язків, а також виконання ухвали.

Виходячи з відомостей, які містяться в матеріалах справи і даних щодо особи обвинуваченого вбачається , що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, зокрема у вимаганні чужого майна, шляхом викрадення та незаконного позбавлення волі, з послідуючим вимаганням у членів родини потерпілого грошових коштів, з погрозою вбивством потерпілого чи заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, в разі невиконання протиправних вимог обвинуваченого, вчинене повторно, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та закінченому замаху на незаконне позбавлення полі та викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.
Як обґрунтовано зазначено слідчим суддею, інкримінований ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.189 КК України є тяжким корисливим злочином проти власності, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а злочин, передбачений ч.2 ст.146 КК України є тяжким злочином проти волі, честі та гідності особи, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Відомості стосовно особи обвинуваченого свідчать про те, що обвинувачений неодноразово судимий, не має стійких соціальних зав`язків, не працює та виявляє підвищену соціальну небезпеку, що в даному випадку свідчить про те, що такий вид альтернативного запобіжного заходу, як застава, не в змозі слугувати беззаперечними стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин та згідно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення злочини, вчинення яких йому інкримінується, є тяжкими злочинами, вчиненим проти громадської безпеки,в посяганні на законні права та інтереси громадян, їх здоров`я та життя та майно, вчиненого з особливою зухвалістю, групою осіб, що свідчить про наявність у цьому судовому провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Враховуючи характер та обставини вчинення злочинів, характер дій, їх тяжкість та насильницький спосіб вчинених дій може свідчити про те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчиняти інші тотожні правопорушення або продовжити свою злочинну діяльність, а тому застава в даному випадку не спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цій частині та часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо скасування ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02 09 2022 в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, залишивши без мін рішення слідчого судді в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31 жовтня 2022 року, включно.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 176-213, 331, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 09 2022 по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження йому строку тримання під вартою до 31 жовтня 2022 року включно, із визначенням застави , - в частині визначення застави скасувати.
Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.
Ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 31 жовтня 2022 року, включно, без визначення застави, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4