УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Київ

справа № 522/10569/21

провадження № 51- 2188 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року,

встановив:

За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, раніше судимий, останній раз 17 грудня 2019 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.1 ст.358, ч.3 ст.186, ч.2. ст.185, ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року зазначений вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 20 березня 2021 року, близько 11:45, через незачинені вхідні двері, проник у квартиру АДРЕСА_2 , якою користується ОСОБА_5 , звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав майно потерпілої, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 15000 грн. Після цього залишив місце вчинення злочину, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , просить змінити судові рішення стосовно ньогов частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Обгрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначає, що суд, при призначенні йому покарання, не повною мірою зважив на наявність пом`якшуючих обставин повного визнання вини, щирого каяття та активного сприяння ним розкриттю злочину. З урахуванням наведеного, на думку засудженого, є всі підстави для призначення йому більш м`якого покарання, в межах санкції ч.3 ст. 185 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

За правилами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Із доданої до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції видно, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Як убачається з копії вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , згідно з вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу, який не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий в тому числі за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та через нетривалий час після відбуття покарання знову вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що матеріальну шкоду, завдану потерпілій, ОСОБА_4 не відшкодував. До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс його щире каяття, обставин, що його обтяжують судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_4 покарання, наближеного до нижчої межі санкції статті, за якою його засуджено.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали до апеляційного суду апеляційні скарги, в яких просили пом`якшити йому покарання. В обґрунтування своїх вимог наводили доводи, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеними засудженим у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені ОСОБА_4 та його захисником у їх скаргах, і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так,апеляційний суд зазначив, зокрема, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання в повній мірі враховані обставини вчинення ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК кваліфікується як тяжкий, а також дані про особу винного,який не працює, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий злочин, а також обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують. До того ж, колегія суддів зауважила, що завдану потерпілій матеріальну шкоду засуджений не відшкодував. Виходячи з наведеного, апеляційний суд погодився з визначеним ОСОБА_4 покаранням у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, оскільки саме таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, з урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу ОСОБА_4 та доводів його касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для призначення засудженому покарання більш м`якого, ніж призначено місцевим судом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2022 рокувідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3