У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Білоцерківська виправна колонія № 35 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2021 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Власівка Баришівського району Київської області, громадянина України, який не працював, зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останні рази:
- 21.06.2012 Баришівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
- 11.12.2012 Баришівським районним судом Київської області за ст. 395, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, який звільнений 01.04.2016 умовно-достроково на 9 місяців 2 дні,
який відбуває покарання, призначене вироком Баришівського районного суду Київської області від 13 березня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 3 років позбавлення волі,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2021 відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції вказав, що мета покарання щодо виправлення ОСОБА_5 в даному випадку не досягнута, а тому суд не знайшов законних підстав для задоволення його клопотання.
Водночас суд послався і на те, що, незважаючи на неодноразове звільнення від відбування покарання умовно-достроково та призначення покарання з іспитовим строком, проявлений судом гуманізм до ОСОБА_5 не дав бажаних результатів, останній знову вчиняв злочини, що є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки та впертого небажання стати на шлях виправлення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2021 та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційні вимоги, засуджений ОСОБА_5 вказує, що він надав в розпорядження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області всі належні докази того, що він став на шлях виправлення, проте вони не були всебічно розглянуті судом, чим грубо порушено його право на застосування норми ст. 81 КК України.
Засуджений ОСОБА_5 посилається і на те, що в матеріалах особової справи зазначено, що він має заохочення, стягнень не має, офіційно працевлаштований, має дружину та двох дітей, вину у злочині визнає та щиро кається у скоєному, що судом першої інстанції при ухваленні рішення до уваги не взято.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженого про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження за клопотанням засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як указують приписи ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З матеріалів досліджуваного судового провадження за клопотанням засудженого, розглянутого в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, видно, що ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням від 08.07.2021 про його умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що: відбута ним частина покарання дозволяє звернутись до суду з даним клопотанням; відповідно до вироку суду позову по справі не має; вину у скоєному злочині визнав повністю та щиро розкаюється; має дружину та двох дітей; офіційно працевлаштований, має три заохочення, стягнень не має, за час відбування покарання режиму утримання не порушував (а.п. 1-2).
Між тим, з матеріалів провадження за клопотанням випливає, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 13.03.2018 ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ст. 395 КК України на 6 місяців арешту та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з дня затримання. Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк домашнього арешту з 22.09.2017 по 20.11.2017, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирався.
У кримінальному провадженні вирішено питання про процесуальні витрати (а.п. 12-15).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2018 апеляційну скаргу прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задоволено частково.
Вирок Баришівського районного суду Київської області від 13.03.2018 стосовно ОСОБА_5 змінено в частині зарахування строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .
Виключено з вироку Баришівського районного суду Київської області від 13.03.2018 стосовно ОСОБА_5 рішення про зарахування в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк домашнього арешту з 22.09.2017 по 20.11.2017, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.п. 16-18).

Згідно характеристики, затвердженої в.о. начальника ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35) ОСОБА_8 від 07.07.2021, початок строку відбування покарання засудженому рахується з 14.06.2019, кінець строку - 14.06.2022.
Засуджений ОСОБА_5 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 24.06.2019.
Утримуючись в Державній установі Київський слідчий ізолятор, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 12.07.2019 відбував покарання в Державній установі Бучанська виправна колонія № 85, характеризувався позитивно, мав 2 заохочення, стягнень не мав.
В Державній установі Білоцерківська виправна колонія № 35 відбуває покарання з 23.09.2020, за час відбування покарання характеризуються посередньо, має 2 заохочення, стягнень не має.
Працевлаштований на підставі наказу № 40 ПР від 13.11.2020 робітником їдальні установи. Відношення до праці задовільне.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.
Утримує в чистоті та порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.
Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням завдяки контролю з боку представників адміністрації.
Передбаченні законом вимоги персоналу установи виконує під контролем.
Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання.
Виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі, ініціативи не проявляє.
Дотримується правил протипожежної безпеки.
Відповідно до:
- ст. 123 КВК України приймає участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі;
- ст. 127 КВК України участі у роботі самодіяльних організацій не приймає;
- ст. 126 КВК України має середню освіту. Не навчався в Білоцерківському навчальному центрі № 35;
- ст. 123 КВК України не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу для засуджених;
- ст. 110 КВК України має слабкі соціальні зв`язки.
Протоколом № 24 від 18.06.2020 комісією Державної установи Бучанська виправна колонія № 85 відмовлено у заяві засудженого про застосування ст. 101 КВК України.
У зв`язку з тим, що мав недостатній рівень виправлення, на підставі протоколу № 2 від 13.01.2021 комісією Державної установи Білоцерківська виправна колонія № 35 відмовлено у застосуванні положень ст. 82 КК України та 07.07.2021 - у застосуванні ст. 81 КК України.
Паспорт громадянина України в особовій справі відсутній.
На профілактичному обліку не перебуває.
09.06.2021 в установу надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Заборгованість 88.179, 48 грн.
Вину у скоєному визнав (а.п. 10-11).

Відповідно до довідки стягнень та заохочень, засуджений ОСОБА_5 має 4 заохочення, стягнень не має.
Самі ж заохочення полягали у оголошенні ОСОБА_5 подяк за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці - 09.04.2020, 08.07.2020, 27.04.2021, 27.07.2021 (а.п. 20), які не є регулярними та не свідчили, на переконання адміністрації місця відбування покарання засудженим, про його достатній ступінь виправлення ОСОБА_5 за іншими даними, що характеризують його особу.

А саме, з матеріалів провадження за заявою випливає, що засуджений ОСОБА_5 протягом 1990-2018 років 8 разів засуджувався за умисні нетяжкі та тяжкі злочини, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, починаючи з 2004 року, до нього застосовувалося двічі звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, під час якого вчиняв нові злочини, у тому числі порушував правила адміністративного нагляду, і йому застосовувалися положення ст. 71 КК України.
Також він двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, після спливу якого продовжував вчиняти злочини.

Не є переконливими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що він має заохочення, стягнень не має, офіційно працевлаштований, має дружину та двох дітей, вину у злочині визнає та щиро кається у скоєному, - оскільки ці твердження, самі по собі, не є підставою для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

При цьому, поза увагою суду не залишилася і та обставина, що він має слабкі соціальні зв?язки.

Так, за змістом вироку Баришівського районного суду Київської області від 13.03.2018, за яким ОСОБА_5 відбуває покарання, він, вчинивши крадіжку чужого майна 27.06.2017, вже з 01.07.2017, ухиляючись від адміністративного нагляду, встановленого постановою Баришівського районного суду Київської області від 16.03.2017, самовільно залишив місце проживання, а тому вважався особою без визначеного місця проживання.
Станом на 13.03.2018, як указано у вироку суду, дітей на утриманні ОСОБА_5 не має (а.п. 12-15).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 14.09.2017, яке наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень, задоволено позов ОСОБА_9 , з якою у засудженого укладено шлюб - 19.10.2005, та ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , яка проживає окремо, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інших ґрунтовних доводів, які б слугували підставою для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання - з матеріалів не вбачається.
Не вказав на такі обставини, щоб заслуговували на увагу і засуджений ОСОБА_5 .

Отже, дослідивши всі обставини провадження, у їх сукупності, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що ОСОБА_5 має тривале злочинне спрямування його поведінки та вперто не бажає стати на шлях виправлення, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки не досягнуто мети, передбаченої ст. 50 КК України, та відсутні підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За викладеним, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3