Справа № 944/309/22
Провадження №1-кп/944/666/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.05.2022м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 жовтня 2021 року за № 0000116, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, з вищою освітою, працює монтажником кабельних мереж «Захід Медія Ресурс», раніше не судимого ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 305, частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, на виконання власного злочинного умислу, у невстановлений досудовим розслідуванням час (але не пізніше 23 год 55 хв 24 жовтня 2021 року), перебуваючи у м. Стрию Львівської області, незаконно придбав без мети збуту у невстановлених досудовим розслідуванням осіб психотропні речовини РVР масою 0,2417 грама та амфетамін масою 0,5233 грама, які незаконно зберігав без мети збуту за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 . В той же період ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, спрямованим на незаконне переміщення психотропних речовин, приховав попередньо придбані особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено РVР масою 0,2417 грама та амфетамін масою 0,5233 грама, які знаходились у двох поліетиленових зіп-пакетах у шарф-трубу чорного та жовтого кольорів, який одягнув собі на шию. В подальшому, 24 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 , діючи на виконання власного злочинного умислу, попередньо одягнувши на себе шарф-трубу чорного та жовтого кольорів із прихованими у ній вищезазначеними психотропними речовинами, незаконно перевіз їх без мети збуту, з метою особистого вживання, та незаконного переміщення через митний кордон України, до пункту пропуску через державний кордон України «Краківець-Корчова», який знаходиться в смт Краковець Яворівського району Львівської області. В подальшому, о 00 год 00 хв 25 жовтня 2021 року працівники Львівської митниці Держмитслужби в шарфі-трубі чорного та жовтого кольорів ОСОБА_4 виявили та вилучили вказані вище попередньо придбані психотропні речовини.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання, зберігання та перевезення без мети збуту психотропних речовин, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України.

Також 25 жовтня 2021 року, близько 00 год 00 хв, ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, спрямованим на незаконне переміщення через митний кордон України психотропної речовини та особливо небезпечних наркотичного засобу і психотропної речовини з метою подальшого особистого вживання, контрабандним способом, з приховуванням від митного контролю, із застосуванням засобів, що утруднюють виявлення, прямуючи через державний кордон України пасажиром рейсового автобусу «VANHOOL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з України до Республіки Польща через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Краківець-Корчова» Львівської митниці Держмитслужби, розташований в смт раковець Яворівського району Львівської області, намагався перемістити в одягненому на собі шарфі-трубі попередньо незаконно придбані особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 0,2402 грама та психотропну речовину амфетамін масою 0,5233 грама, особливо небезпечну психотропну речовину PVP масою 0,2417 грама. Однак свого умислу на незаконне переміщення через митний кордон України психотропної речовини та особливо небезпечних наркотичного засобу і психотропної речовини ОСОБА_4 до кінця не довів, оскільки вказані речовини і засіб були виявлені військовослужбовцями Державної прикордонної службм України та працівниками Львівської митниці Держмитслужби під час прикордонно-митного контролю. При цьому, ОСОБА_4 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, який не був доведений до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонений, особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, та психотропної речовини, обіг якої обмежено, тобто вчинив закінчений замах на їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зазначив, що наркотичні засоби та психотропні речовини він використовував для особистого вживання, нікому не продавав і не віддавав. У вчиненому розкаявся, просив його судового не карати і не позбавляти волі.

Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів та психотропних речовин без мети збуту, та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 Кримінального кодексу України як закінчений замах на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, обіг якого заборонений, особливо небезпечної психотропної речовини PVP, обіг якої заборонено, та психотропної речовини амфетамін, обіг якої обмежено, тобто вчинення закінченого замаху на їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Як обставину, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння.

Положеннями ст. 50 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи із засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено у наведеній вище постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, а саме що наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання і такі знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність матеріальної шкоди фізичним або юридичним особам, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, його поведінку під час та після вчинення кримінальних правопорушень (усвідомив наслідки своєї поведінки, його негативне відношення до скоєного після вчинення кримінальних правопорушень, розкаяння у вчиненому), виходячи із встановленої ст. 50 Кримінального кодексу України мети покарання, а саме не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням позиції сторони обвинувачення (прокурора), який при призначенні покарання обвинуваченому просив застосувати ст. 69 Кримінального кодексу України, а саме призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України та без застосування додаткового покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 Кримінального кодексу України, із застосуванням положень ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті, а саме строком 5 років, та за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.

Також суд враховує, що санкцією ч. 2 ст. 305 Кримінального кодексу України передбачене додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 77 Кримінального кодексу України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Отже, зважаючи на правове регулювання, визначене ст. 77 Кримінального кодексу України, суд зазначає, що таке додаткове покарання як конфіскація майна, навіть за умови, що воно є обов`язковим згідно санкцією статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, не може застосовуватись при звільнені особи від відбування покарання з випробуванням.

Аналогічна правова позиція висловлена в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де роз`яснено, зокрема, що якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 Кримінального кодексу передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Крім того, постановою старшого слідчого Управління Служби безпеки України у Львівській області ОСОБА_5 від 25 жовтня 2021 року визнано речовими доказами: згорток паперу, у якому знаходиться речовина зелено-сірого кольору рослинного походження з різким запахом, вагою 0,5 грама; два прозорих поліетиленових зіп-пакети з білою порошкоподібною речовиною приблизною вагою 1,79 грама; шарф-труба чорного та жовтого кольорів; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», моделі M2004J19AG, чорного кольору, в силіконовому чохлі; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу на 1 аркуші

Згідно з нормами ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується. Гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що речові докази: згорток паперу, у якому знаходиться речовина зелено-сірого кольору рослинного походження з різким запахом, вагою 0,5 грама; два прозорих поліетиленових зіп-пакети з білою порошкоподібною речовиною приблизною вагою 1,79 грама слід знищити; шарф-трубу чорного та жовтого кольорів повернути законному володільцю ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», моделі M2004J19AG, чорного кольору, в силіконовому чохлі, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 згідно з актом прийому-передачі предметів, речей та документів від 03 листопада 2021 року залишити у його володінні; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу на 1 аркуші залишити в матеріалах кримінального провадження.

Також ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року було накладено арешт на речові докази, а саме: згорток паперу, у якому знаходиться речовина зелено-сірого кольору рослинного походження з різким запахом, вагою 0,5 грама, два прозорих поліетиленових зіп-пакети, з білою порошкоподібною речовиною приблизною вагою 1,79 грама; шарф-труба чорного та жовтого кольорів; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», моделі M2004J19AG, чорного кольору, в силіконовому чохлі; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу на 1 аркуші.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року на описані речові докази.

Також у кримінальному провадженні здійснено процесуальні витрати на проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів у загальному розмірі 1372 грн 96 коп, що підтверджується відповідною довідкою Волинського НДЕКЦ МВС України від 02 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути витрати на залучення експерта в розмірі 1372 гривні 96 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 305 Кримінального кодексу України, та частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

- за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 305 Кримінального кодексу України, із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року на речові докази, а саме: згорток паперу, у якому знаходиться речовина зелено-сірого кольору рослинного походження з різким запахом, вагою 0,5 грама, два прозорих поліетиленових зіп-пакети, з білою порошкоподібною речовиною приблизною вагою 1,79 грама; шарф-труба чорного та жовтого кольорів; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», моделі M2004J19AG, чорного кольору, в силіконовому чохлі; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу на 1 аркуші.

Речові докази:

згорток паперу, у якому знаходиться речовина зелено-сірого кольору рослинного походження з різким запахом, вагою 0,5 грама, два прозорих поліетиленових зіп-пакети, з білою порошкоподібною речовиною приблизною вагою 1,79 грама знищити;

шарф-трубу чорного та жовтого кольорів повернути законному володільцю ОСОБА_4 ;

мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», моделі M2004J19AG, чорного кольору, в силіконовому чохлі залишити законному володільцю ОСОБА_4 ;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу на 1 аркуші залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1