Справа № 591/3173/22
Провадження № 1-кп/591/454/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представників цивільних позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника третьої особи ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Хотінь Сумського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 близько 06-35 год. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-110247», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Білопільський шлях в м. Суми, в порушення вимог п. 18.1 ПДР, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , який переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля. Унаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертлюгового перелому шийки правої стегнової кістки зі зміщенням, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допущені водієм ОСОБА_10 порушення вимог п.18.1 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

В судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті день та час він рухався по вул. Білопільський шлях. Доїхавши до нерегульованого пішохідного переходу зненацька побачив пішохода, який дуже швидко перетинав проїзну частину по переходу. Застосував екстрене гальмування, але це не допомогло і відбулось зіткнення. Відразу зупинився та викликав швидку і поліцію. Шкоду відшкодував частково, просив пробачення у потерпілого. Має професію водія та іншої спеціальності і роботи немає. Тому просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Оскільки пояснення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: п.18.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , якому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальний проступок.

До пом`якшуючих обставин слід віднести активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, яке виразилось у визнанні ОСОБА_10 : факту вчинення протиправних дій, своєї провини у вчиненому правопорушенні, негативних наслідків кримінального проступку для потерпілого, жаль з приводу цього, яку він висловив потерпілому, частковому відшкодуванні завданих злочином збитків, в результаті чого потерпілий погодився з думкою прокурора та просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст.75 КК України.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Характеризуючи особу обвинуваченого слід зазначити, що ОСОБА_10 є не судимою особою, має родину, двох дітей на утриманні, працює, за місцем фактичного проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити у виді обмеженням волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено кумулятивну санкцію, яка передбачає наявність як основного, так і додаткового виду покарання і не дає можливості суду не призначати додаткового покарання.

Разом з цим, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 правопорушення, а саме те, що було вчинено кримінальний проступок, який відноситься до необережного, поведінку обвинуваченого, який відразу після події ДТП вживав заходи щодо виклику швидкої та поліції, в також у добровільному порядку відшкодував майже усі заподіяні збитки, беручи до уваги особу винного, який є не судимою особою, на обліку в диспансерах не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні двох дітей, наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, зважаючи на позицію потерпілої сторони у справі, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого, не позбавляти останнього волі та застосувати найменш суворе покарання, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку.

Звільняючи обвинуваченого від реального відбування покарання, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, для контролю за його поведінкою в період іспитового строку.

Представниками Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська клінічна лікарня" Сумської міської ради та Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради подавались разом з обвинувальними актами цивільні позови про стягнення з ОСОБА_10 на їх користь майнової шкоди, а саме: Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська клінічна лікарня" Сумської міської ради на суму 10992,78 грн., Департаментом фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради на суму 194,40 грн., але у зв`язку зі сплатою обвинуваченим вказаних сум позивачі написали заяви про те, що відмовляються від поданих позовів.

Враховуючи такі обставини слід прийняти відмову позивачів від вказаних позовів та на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК провадження у справі за вказаними позовами слід закрити.

Крім того, потерпілим ОСОБА_5 було подано цивільний позов до ОСОБА_10 про стягнення з останнього на користь потерпілого 110 000,00 грн., а саме: 47 000 матеріальної шкоди та 60 000 грн. моральних збитків, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник зазначили, що частково страховою кампанією та обвинуваченим було вплачено заподіяну шкоду, тому просили з урахуванням таких виплат стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 82 тис. грн., 40 з яких на відшкодування моральних збитків та 42 тис. грн. в рахунок погашення завданої матеріальної шкоди.

ОСОБА_10 та його представник підтвердили сплату потерпілому в рахунок погашення моральних збитків 20 тис. грн., тому у вирішенні позову в частині стягнення моральної шкоди поклались на розсуд суду. Щодо стягнення матеріальних збитків, то ОСОБА_10 визнав позов в частині, що підтверджена документально.

Представник третьої особи НАСК «Оранта» в письмових та усних поясненнях зазначила, що страховою компанією ОСОБА_5 відшкодовано частину заявлених позивачем витрат на лікування на суму 4660,77 грн., а заявлена сума в розмірі 4925,82 грн. не підлягає відшкодуванню, оскільки чеками було підтверджено придбання не ліків, а речей побутового вжитку, що згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підпадає під страховий випадок. Крім того, страховою компанією відповідно до ст.26-1 вказаного Закону виплачено моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в сумі 233,04 грн.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані суду документи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Приймаючи рішення щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 суд ураховує те, що за дослідженою судом копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 77) на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом « ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Суд під час судового розгляду звернув увагу потерпілого та його представника щодо пред`явлення позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» або залучення останньої до участі у розгляді справи як співвідповідача. Але потерпілий та його представник своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд: не побажали пред`являти позовні вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» або залучити останню як співвідповідача та забажали залучити страхову компанію у цьому випадку як третю особою на стороні цивільного відповідача, до якого позовні вимоги не пред`являються.

Таким чином, суд ухвалою залучив до участі в розгляді кримінального провадження ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як третю особу на стороні цивільного відповідача, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, якій було повідомлено про час та місце судового розгляду. І, як зазначалось вище, представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в судовому засіданні та в письмових поясненнях висловила позицію щодо позовних вимог.

З вказаних письмових пояснень страхової компанії та з пояснень потерпілої сторони в судовому засіданні встановлено те, що потерпілий ОСОБА_5 повідомив страховика про страховий випадок шляхом подання відповідної письмової заяви. Відповідно до страхового полісу страхова сума становить: за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 260 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн., франшиза 0 грн.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (провадження № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В даному випадку, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено позов щодо відшкодування шкоди, яка прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, статтями 23, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі 47 000,00 грн.

При цьому, на підтвердження того, що ОСОБА_5 на лікування витратив відповідні суми, суду надано копії чеків на суму 4195,60 грн. В той же час, як з`ясовано в судовому засіданні оригінали цих та інших чеків щодо придбання ліків потерпілим було надано ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і останньою здійснено виплати ОСОБА_5 по таким чекам на суму 4660,77 грн. Враховуючи такі обставини, у суду відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_10 вже відшкодованої страховою компанією підтвердженої суми, яку потерпілий витратив на придбання ліків для лікування.

Крім того, суд погоджується з позицією страхової компанії про те, що не підлягають відшкодуванню заявлені потерпілим ОСОБА_5 суми, які він витратив на придбання речей побутового вжитку на суму 4925,82 грн., оскільки позивачем не доведено того, що придбання таких речей пов`язано з лікуванням потерпілого і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, що настало.

Також суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення з ОСОБА_10 на його користь витрат на його доставку каретою швидкої до лікарні з місця ДТП, витрат на догляд за ним під час стаціонарного лікування, а також витрат, які необхідні йому для майбутньої реабілітації, оскільки жодного доказу на підтвердження таких витрат і обставин суду надано не було.

Враховуючи такі обставини, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_10 заявлених потерпілим матеріальних збитків.

Щодо заявленої суми моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що завдало йому значних емоційних переживань та фізичних страждань. Зокрема, після ДТП ОСОБА_5 стаціонарно лікувався, пересувався на милицях, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому суд враховує те, що ОСОБА_10 відшкодував 20000 грн. потерпілому в рахунок завданих моральних збитків.

Крім того, як зазначалось вище, згідно вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою кампанією було відшкодовано потерпілому моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме: 233,40 грн.

З огляду на це, суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, розмір якої суд оцінює в 25000,00 грн., з яких відповідач в даній справі повинен відшкодувати в розмірі 4766,60 грн. (25000-20000-233,40).

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_10 підлягають стягненню понесені ОСОБА_5 витрати на правову допомогу, але пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: оскільки було задоволено лише 23 % позовних вимог позивача, то з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 690,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Таким чином, позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст.100,174 КПК України необхідно скасувати накладений ухвалою слідчого судді арешт та вирішити долю речових доказів.

Згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_10 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експертів у справі, на суму 3260,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді обмеженням волі на строк 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Провадження у справі за цивільним позовом Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська клінічна лікарня" Сумської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_10 про стягнення майнової шкоди в розмірі 10992,78 грн. закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Провадження у справі за цивільним позовом Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_10 про стягнення майнової шкоди в розмірі 194,40 грн. закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 4766,60 грн. в рахунок відшкодування моральних збитків та 690,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати в сумі 3260,76 грн.

Скасувати арешт з речових доказів, а їх долю вирішити таким чином:

-Автомобіль «ЗАЗ-110247», н.з. НОМЕР_1 , що зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м.Суми, вул.Чернігівська, 16А, - після набрання вироком законної сили повернути його законному володільцю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1