Справа № 487/8611/21
Провадження № 1-кп/487/423/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000382 від 26.10.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Маловарварівка Миколаївського району Миколаївської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відео конференції),

представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

Встановив :

Заводським районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

06.04.2022 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , який утримується в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», в зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в України введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022.

Враховуючи введення в Україні воєнного стану та неможливість забезпечення доставки обвинуваченого до суду, на підставі ст. 336 КПК України, з метою забезпечення прав обвинуваченого судове засідання відбулося в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, зазначила, що ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України не перестали існувати та не зменшилися, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Захисник ОСОБА_5 зазначила, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території України введено воєнний стан та Указом Президента України оголошено проведення загальної мобілізації. В порядку передбаченому ст. 616 КПК України 17.03.2022 ОСОБА_3 звернувся до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Не отримавши відповіді прокурора від імені обвинуваченого до прокурора звернулась захисник з аналогічним клопотанням. Проте на жодне клопотання сторона захисту відповіді від прокурора не отримала. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 є раніше не судимим, позитивно характеризується, обвинувачується у вчиненні не умисного злочину, а з необережності, його сім`єю було надано матеріальну допомогу на лікування потерпілого, проходив строкову військову службу у ЗСУ, а в подальшому проходив службу у правоохоронних органах до 2015 року, має навички поводження зі зброєю і не потребує проведення додаткових навчань, бажає стати на захист України у складі ЗСУ, а також враховуючи повідомлення Командира добровольчого формування Нечаянської сільської територіальної громади №1 про згоду на прийняття ОСОБА_3 до лав організації, захисник ОСОБА_5 просила суд змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на особисте зобов`язання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника, підтвердив обставини проходження ним військової служби та служби у правоохоронних органах, пояснив, що після ДТП стан його здоров`я відновився та не перешкоджатиме проходженню військової служби. Просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника ОСОБА_5 , просила про його задоволення.
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, посилаючись на те, що в минулих судових засіданнях сторона захисту, заперечуючи проти продовження тримання під вартою, посилалась на стан здоров`я обвинуваченого, в зв`язку з отриманою в наслідок ДТП травмою руки обвинуваченого. Також зазначила, що клопотань в порядку ст. 616 КПК України вона не отримувала.
Вислухавши думки учасників судового провадження суд приходить до такого.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 , обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть одного потерпілого та завдало середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2021 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.12.2021.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2021 строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 18.02.2022.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2022 строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 14.04.2022.
Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

В судовому засіданні встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 перевірялась під час вирішення питання слідчим суддею при обранні запобіжного заходу. Таким чином, обставини, обов`язковість доведення, яких передбачена ч.1 ст. 194 КПК України, були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
Оцінюючи обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить з наступного.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 надійшов до Заводського районного суду м. Миколаєва 01.12.2021 року, з 26.10.2021 ОСОБА_3 затриманий та до теперішнього часу утримується в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на підставі відповідних ухвал суду про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 тримається під вартою понад 7 місяців.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину, оскільки сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих строків попереднього ув`язнення. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Крім того, Європейський суд постійно вказує, що посилання на характер правопорушення, суворість покарання, складність справи, ризик втечі та перешкоджання належному здійсненню правосуддя може виправдати продовження терміну перебування під вартою на початку кримінального провадження. Однак з плином часу вони втрачають свою релевантність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати в тому, що тривале позбавлення свободи може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції.

Судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , за яким характеризується позитивно.

Також суд враховує, що обвинуваченим було перераховано кошти на лікування потерпілого ОСОБА_6 , представник якого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та не вбачала підстав для його подальшого тримання під вартою.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені стороною обвинувачення ризики з часом зменшилися, але не перестали існувати.

Також суд враховує введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; воєнні дії на території Миколаївської області; оголошення і проведення загальної мобілізації, необхідність підтримання обороноздатності української армії з метою надання відсічі збройній агресії; сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України до дій, спрямованих на забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсіч агресії.

В той же час ОСОБА_3 за своїм віком, досвідом, місцем служби має усі можливості щодо залучення до дій щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсічі агресії.

Зазначене підтверджується тим, що він проходив службу в Збройних Силах України та в органах внутрішніх справ і поліції, володіє навиками поводження зі зброєю і не потребує проведення додаткових навчань, бажає стати на захист України у складі ЗСУ. А відповідно до повідомлення Командира добровольчого формування Нечаянської сільської територіальної громади №1 надана згода на прийняття ОСОБА_3 до лав організації для безпосередньої участі у захисті України від збройної агресії Російської Федерації та виконання завдань щодо підтримання життєдіяльності цільової інфраструктури Нечаянської територіальної громади №1 Миколаївського району Миколаївської області.

Наявність цих обставин у сукупності з належною процесуальною поведінкою обвинуваченого, його намір брати активну участь у захисті України (п. 6 ч. 1 ст. 178 КПК України), вік та стан здоров`я обвинуваченого (п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України), відсутність у сторони обвинувачення виняткових доводів, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого під вартою, на переконання суду свідчить, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та задоволення клопотань сторони захисту.

За ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 177, 179, 183, 199, 201, 331, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

Ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід особисте зобов`язання строком до 07.06.2022 .

Покласти на ОСОБА_3 строком до 07.06.2022 наступні обов`язки:

- не відлучатись за межі України без дозволу суду;

- завчасно повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками поза межами судових засідань;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- протягом 48 годин з моменту звільнення з під варти з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік.

Попередити ОСОБА_3 , про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до них може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1