Справа 288/1324/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року . смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення особи від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Попільнянського районного суду Житомирської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення особи від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування даного клопотання зазначено, що вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2020 року ОСОБА_5 , засуджено за частиною 2 статті 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Засуджений ОСОБА_5 із 15.10.2020 року перебуває на обліку Житомирського районного сектору № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області.

Закінчення відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами 02.10.2023 року, станом на 12.08.2022 року ОСОБА_7 відбув 1 рік 10 місяців 2 дні, тобто більше половину встановленого строку.

За місцем проживання та роботи зарекомендував себе з позитивної сторони. Має сім`ю, разом з дружиною утримує двоє неповнолітніх дітей.

До адміністративної відповідальності не притягувався, повторного злочину не вчинив.

Приймаючи до уваги, що на сьогоднішній день засуджений відбув більше половини додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, що підтверджується повідомленням Житомирського районного сектору № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, повторного злочину не скоїв, до адміністративної відповідальності не притягався, а тому є підстави для умовно-дострокового його звільнення від додаткового покарання.

Захисник засудженого ОСОБА_6 просить звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , від невідбутої частини покарання призначеного вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2020 року у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 підтримали вимоги даного клопотання та просили його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання умовно дострокове звільнення особи від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Представник Житомирського РС № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області заперечувала щодо задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_5 .
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з вироку Ружинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом іспитового строку: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до листа № 33/19/953-22 від 12 серпня 2022 року виданого Житомирським районним сектором № 5 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, кінець іспитового терміну призначеного ОСОБА_5 02 вересня 2023 року. Закінчення відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами 02 жовтня 2023 року, станом на 12 серпня 2022 року ОСОБА_5 відбув 1 рік 10 місяців 2 дні. У період з 15.10.2020 року по теперішній час ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності не притягувався. Під час іспитового строку мало місце одне порушення, а саме: 04.01.2022 року не з`являвся на реєстрацію до органів пробації без поважних причин.

ОСОБА_5 за місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, згідно характеристик наданих ТОВ «Ерідон Буд» та Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Так, в силу частини 1 статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» запровадження даного правового інституту, має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої статтею 50 Кримінального кодексу України.
В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року наголошено на тому, що звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання.

Так, відповідно до пункту 5 вказаної Постанови, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст.107 КК України.

За змістом роз`яснень, наведених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно із ч. 1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Частиною 3 статті 81 КК України передбачені формально юридичні підстави умовно дострокового звільнення від відбування покарання, що пов`язуються з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.
Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.
Сукупний правовий аналіз наведених приписів закону про кримінальну відповідальність дає підстави для висновку, що умовами застосування умовно достроково звільнення від відбування покарання є: а) щодо умовно достроково звільнення від відбування лише основного або основного і додаткового покарання відбування особою певного строку основного покарання; б) щодо умовно дострокового звільнення від відбування лише додаткового покарання після відбуття (виконання) основного покарання або після звільнення особи від основного покарання чи його відбування (подальшого відбування) відбуття особою певного строку додаткового покарання.
Разом із цим, у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» обумовлено, що при умовно-достроковому звільненні від відбування основного покарання засудженого, щодо якого було застосовано додаткове покарання, суд може вирішити питання про його повне або часткове звільнення від відбування і додаткового покарання не тільки тоді, коли про це порушено питання у поданні органу, який відає виконанням покарання, а й за своєю ініціативою.
Отже, вирішення судом питання про одночасне умовно дострокове звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, не виключається.
При цьому формально юридичною підставою одночасного умовно дострокового звільнення від відбування як основного, так і додаткового покарання, є відбуття засудженим лише певної частини основного покарання.
Такий висновок обумовлений тим, що за змістом ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
Зважаючи на викладене, кримінально правові відносини, що є предметом розглядуваної справи, необхідно оцінювати в контексті наявності чи відсутності формально юридичних підстав умовно дострокового звільнення від відбування основного та додаткового покарання, якими, виходячи із вищенаведеного, є відбуття особою певного строку виключно основного покарання.
Іншій підхід до тлумачення окреслених норм закону про кримінальну відповідальність, що зводиться до висновку про необхідність відбуття особою певного строку додаткового покарання після умовно дострокового звільнення її від відбування основного покарання, на переконання суду, суперечить закріпленому в ст.24 Конституції України принципу рівності прав громадян перед законом та вочевидь призвів би до істотного звуження прав засудженого, позаяк поставив би його у нерівне становище із тими особами, які були одночасно умовно - достроково звільнені від основного та додаткового покарання.
Кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідно до визначеної у ст.12 КК України класифікації, відноситься до тяжкого злочину.
Як слідує із матеріалів справи засуджений відбув більшу частину строку основного покарання, призначеного йому вироком суду.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність достатніх формально юридичних підстав для умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання.
Разом із цим, частиною 3 статті 81 КК України унормовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно зі частиною 1 статті 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
За змістом ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
При цьому, вирішуючи питання про умовно дострокове звільнення особи від відбування того чи іншого виду покарання (основного чи додаткового), суд, перевіривши доводи особи, яка звернулася із відповідним поданням (клопотанням), має переконатися, що внаслідок виправлення особи були досягнуті цілі саме такого виду покарання, а також урахувати поведінку засудженого за період відбування ним покарання та, зокрема, вчинення дій, спрямованих на відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.
Відповідно до частини 3 статті 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Підставами застосування умовно-дострокового звільнення кримінальний закон називає: 1) доведеність виправлення засудженого (матеріальна підстава); 2) фактичне відбуття ним не менше половини, двох третин, трьох чвертей встановленого вироком суду строку покарання (формалізована підстава).
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Засуджений може бути достроково звільнений судом тільки у разі, якщо він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Сумлінна поведінка - це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, вказівок адміністрації, наявність подяк і відсутність стягнень, якщо особа відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі. При відбуванні інших видів покарання вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину. Причому висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.
Поряд з цим, суд враховує і те, що вчинений засудженим злочин пов`язаний із грубим порушенням останнім правил безпеки дорожнього руху, де протиправні дії засудженого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.
Тому суд вважає, що звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в цьому випадку нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як це передбачено в ч. 2 ст. 50 КК України.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у вказаній постанові в пункті 17, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Суд вважає, що подане клопотання та його позитивна характеристика з місця проживання та роботи не є єдиною та визначальною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування невідбутої частини додаткового покарання в розумінні ст. 81 КК України.
Крім того, до заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що у засудженого є у власності транспортний засіб. Також, місце роботи засудженого не пов`язано з керуванням транспортними засобами та дані про те, що керування транспортним засобом буде основним джерелом доходів ОСОБА_5 та його сім`ї відсутні.
Враховуючи вище зазначене, підстав для звільнення ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами - немає.
Керуючись ст. 81 КК України; ч. 2 ст. 376, п. 2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення особи від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, встановленого КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1