У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2022 року Справа № 608/2157/21

Номер провадження1-кс/608/152/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої слідчої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

особи, щодо якого вирішується скарга ОСОБА_4

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Чорткові в режимі відеоконференцій скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на рішення про видачу (екстрадицію) на підставі ст. 591 КПК України ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 із скаргою на рішення про видачу (екстрадицію) на підставі ст. 591 КПК України. В скарзі посилається на те, що 04 жовтня 2021 р. до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст.210.1 Кримінального кодексу РФ (зайняття вищого положення у злочинній ієрархії). Постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 02 грудня 2021 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 КК Російської Федерації.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 та скасовано постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 02 грудня 2021 р. про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 лютого 2022 р. апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародно - правового співробітництва Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволено, постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 02 грудня 2021 р. про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , - відмовлено.

Зазначає в скарзі, що постанова оскаржувалась захисником ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 , виключно з підстав того, що станом на момент прийняття рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою про визнання його біженцем та(або) особою яка потребує додаткового захисту на території України.
Разом із цим, стороною захисту не було зазначено інших обставин, які очевидно зумовлюють необхідність скасування вищевказаної постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 02 грудня 2021 року, а саме:

1. Злочин, за який запитано ОСОБА_4 , не збігається ні за ознаками об`єктивної сторони, ні за моментом закінчення злочину, зі злочином передбаченим ч. 3 ст. 255-1 КК України, у зв`язку з чим не може бути визнано екстрадиційним.

2. Видача ОСОБА_4 суперечитиме зобов`язанням України за міжнародними договорами України, зокрема ст. З Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, а також національній безпеці України.

Вважає, що ОСОБА_4 є громадянином України по праву землі та праву крові, однак, станом на сьогодні ним не реалізовано лише формальну процедуру, передбачену діючим законодавством України, та не отримано паспорт громадянина України.

Не зазначення попереднім захисником у своїй скарзі очевидних обставин, які вказують на неправомірність оспорюваної постанови, порушує право ОСОБА_4 на ефективний засіб юридичного захисту у зв`язку з наданням останньому неефективної правової допомоги захисником, що зумовлює необхідність оскарження вищевказаної постанови з мотивів, зазначених у вказаній скарзі.

Приймаючи оспорювану постанову Департамент міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора вважав що вищевказаний злочин відповідає діянням, передбаченим ч. 3 ст. 255-1 КК України, однак це не так.

Склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.255-1 КК України та ст. 210.1 КК РФ є різними, не збігаються за жодною із ознак об`єктивної сторони (причинно наслідковий зв`язок між діянням і наслідками, що настали, місце, час, спосіб та моментом закінчення злочину, тощо).

Вважає, що видача ОСОБА_4 суперечитиме й положенням ст. З Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, згідно із якою жодна держава сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, ідо їй там може загрожувати застосування катувань. Згідно з ч.1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України.

Органами прокуратури, прийняте рішення мотивується тим, що у своєму запиті РФ надає гарантії недопущення політичного та іншого переслідування ОСОБА_4 , які Офісом Генерального прокурора України оцінюються як такі, що не підлягають сумнівам.

Разом із тим, за такою ж логікою, Україні можливо варто також сприймати «чесними» не підлягти сумнівам посилання дипломатів РФ про непричетність до військового конфлікту на Донбасі, відсутність військовослужбовців РФ на території АТО...

З вищевикладеного у сукупності захисник ОСОБА_9 вбачає, що наявні підстави вважати, що у випадку видачі ОСОБА_4 до РФ, до нього будуть застосовані тортури та нелюдське поводження, що суперечить інтересам національної безпеки України та ст. З вищезгаданої Конвенції. Посилається на те, що ОСОБА_4 є громадянином України по праву землі та праву крові, однак, станом на сьогодні ним не реалізовано лише формальну процедуру, передбачену діючим законодавством України, та не отримано паспорт громадянина України. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, серед іншого, якщо особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України. Так, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кременець, Україна де проживав разом із батьками та навчався у школі до 1994 року.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Такі особи є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Перебування ОСОБА_4 на території місць позбавлення волі об`єктивно перешкоджає реалізації його права на отримання паспорту громадянина України.

В той же час, вищевказане не виключає того, що народившись на території України від батьків, які є українцями та проживаючи станом на 24 серпня 1991 року від набув громадянство України.

Згідно з пунктом а) ч. 1 ст.57 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах видача не провадиться, якщо: а) особа, видача якої потрібна, є громадянином запитуваної Договірної Сторони.

Захисник також посилається на вимоги ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950), ст. 59 Конституції України, правові позиції ЄСПЛ та вказує, що сама лише наявність захисника ще не вказує на забезпечення права на ефективний засіб правового захисту вказує й актуальна практика Європейського суду з прав людини.

Вважає, що попередній захисник не здійснював належний та ефективний захист, а тому слід поновити йому, як захиснику, процесуальний строк на оскарження постанови від 02 грудня 2021 року.

Просить поновити процесуальний строк на оскарження постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) особи, задоволити скаргу та скасувати вищевказану постанову.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію - ОСОБА_4 скаргу підтримують, просять задоволити з наведених у ній підстав.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважає, що в поновленні процесуального строку на оскарження постанови, задоволенні скарги та скасуванні постанови слід відмовити, оскільки відсутні правові підстави для цього. Перевірка існування обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_4 проведена повно та всебічно. Апеляційним судом було скасовано ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду ОСОБА_10 від 12.01.2022 року та прийнято рішення 08 лютого 2022 року, яке набрало законної сили. ОСОБА_4 обрав захисника адвоката самостійно за своїм вибором та належних і допустимих доказів того, що попередній захисник неналежно здійснював захист особи, не надано та об`єктивно нічим не доведено.

Слідчий суддя, заслухавши ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , які скаргу підтримують, просять задоволити, позицію прокурора ОСОБА_3 , яка просить в задоволенні скарги відмовити в поновму обсязі, дослідивши письмові докази, надані до матеріалів скарги, приходить до висновку, що підстав для поновлення процесуального строку на оскарження постанови, задоволення скарги та скасування постанови від 02 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , немає, виходячи із наступного:
Судом встановлено, що до Офісу Генерального прокурора України 04 жовтня 2021 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 КК Російської Федерації.

В обґрунтування постанови вказано, що під час екстрадиційної перевірки, проведеної Тернопільською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора, не встановлено обставин, які перешкоджають видачі згаданої особи до Російської Федерації. Так, за повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_4 не є громадянином України, статусу біженця немає, за станом здоров`я може етапуватись, на території України до кримінальної відповідальності не притягується, а тому начальник Департаменту міжнародно-правового співробітництва ОСОБА_11 , керуючись Європейською конвенцією про видачу правопорушеників 1957 року ( ETS), Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, ст. ст. 110, 574, 590, 591 КПК України, прийняв рішення, яким постановив: 1. Видати до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 КК Російської Федерації. 2. Відмовити у видачі до Російської Федерації ОСОБА_4 для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п.п. «а», «б» ч. 2 ст. 172 КК Російської Федерації. 3. Про прийняте рішення повідомити ОСОБА_4 , вручити йому копію постанови. Роз`яснити ОСОБА_4 , що вказана постанова може бути оскаржена в порядку ст. 591 КПК України впродовж 10 днів з моменту вручення. Постанова була вручена ОСОБА_4 та була 17.12.2021 року оскаржена до Чортківського районного суду Тернопільської області та розприділена слідчому судді Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_10 , а скарга підготована та подана захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_12 , який був залучений особою самостійно, не через Центр по наданню безоплатної вторинної правової допомоги.

Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_10 від 12 січня 2022 року було задоволено скаргу захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 та скасовано постанову начальника Департаменту міжнародно правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації.

Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 08 лютого 2022 року доповнену апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду ОСОБА_10 від 12 січня 2022 року, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 та скасовано постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора України від 02 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, - скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 про скасування постановиначальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора України від 02 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_4 - відмовлено, При цьому, Апеляційним судом встановлено, що: «до Офісу Генерального прокурора 4 жовтня 2021 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності. Запит російської сторони та інші документи про видачу відповідають вимогам Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 р. (ЕТ8 024), Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, якими врегульовано відносини між Україною та Російською Федерацією з питань екстрадиції.

Постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 210.1 КК Російської Федерації.

Діяння, передбачені ст. 210.1 КК Російської Федерації, не належать до військових злочинів, не мають політичного характеру, відповідають ч. 3 ст. 255-1 КК України і є екстрадиційними, оскільки санкцією цієї частини передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року.

Строк давності, притягнення особи до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення згідно із ст. 49 КК України не закінчився. За повідомленням уповноважених органів України ОСОБА_4 не є громадянином України, статусу біженця не має, за станом здоров`я може етапуватись, на території України до кримінальної відповідальності не притягувався. В обґрунтування постанови вказано, що під час екстрадиційної перевірки, проведеної Тернопільською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора, не встановлено обставин, які перешкоджають видачі згаданої особи до Російської Федерації.»

У відносинах між: Україною та Російською Федерацією з питань видачі осіб (екстрадиції) діють Конвенція про правову допомогу та правові відносини у V цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 р. та Протокол до цієї конвенції 1997 р., а також Європейська конвенція про видачу правопорушників 1957 р, Додатковий протокол 1975 р„ Другий додатковий протокол 1978 р. та Четвертий додатковий протокол 2012 р. до цієї конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Відповідно до ч.3 ст. 590 КПК України у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.

У відповідно до ч. 1 і 2 ст. 3 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, видача не здійснюється, якщо правопорушення, у зв`язку з яким вона запитується, розглядається запитуваною стороною, як політичне правопорушення або правопорушення, пов`язане з політичним правопорушенням.

Таке ж правило застосовується, якщо запитувана сторона має достатньо підстав вважати, що запит про видачу правопорушника за вчинення звичайного кримінального правопорушення був зроблений з метою переслідування або покарання особи на підставі її раси, релігії, національної приналежності чи політичних переконань або що становище такої особи може бути зашкоджене з будь-якої з цих причин.

Відповідно до ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) с громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України. Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

В своїй ухвалі від 08 лютого 2022 року колегія суддів Тернопільського апеляційного суду зазначає, що :

« На переконання колегії суддів, обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі, відсутні. Постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

При цьому слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про , видачу (екстрадицію), тому підстав вважати проведену перевірку неналежною та незаконною в колегії суддів немає. Відповідно до ст. 1 Європейської Конвенції про видачу правопорушників договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Видача правопорушників відповідно до ч. 1 ст. 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої сторони та запитуваної сторони позбавленням волі, або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням. Забезпечення компетентними органами України виконання вимог ст. 1 вказаної Конвенції можливо лише в разі застосування до особи запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. Порядок направлення запиту до іншої держави, порядок розгляду уповноваженим (центральним) органом України запиту іншої держави або міжнародної судової установи про таку допомогу і порядок виконання такого запиту визначаються КПК і чинними міжнародними договорами України (ст. 543 КПК України). Таким чином, на переконання колегії апеляційного суду, на момент прийняття оскаржуваного рішення начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора жодної обставини, передбаченої чинним законодавством, яка б унеможливлювала видачу особи, не існувало, а отже постанова начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 02.12.2021року є законною та обгрунтованою.»

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч. 1 ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

Слідчий суддя вважає, що така правова допомога була надана ОСОБА_4 за його вибором при оскарженні рішення про видачу (екстрадицію) та подано попереднім захисником скаргу 17.12.2021 року до слідчого судді і рішення у скарзі було прийнято та скасовано апеляційним судом і постановлено своє, яке набрало законної сили. ОСОБА_4 ж не заявляв жодних клопотань про надання йому безоплатної правової допомоги чи заміну захисника на іншого та йому було забезпечено доступ до правосуддя.

Крім того, жодних доказів того, що попередній захисник ОСОБА_7 (за вибором особи ОСОБА_4 ), неналежно здійснював правову допомогу, немає.

Посилання захисника ОСОБА_9 на Правову позицію Європейського суду з прав людини щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п.63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» , на пункт 85 рішення «Яременко проти України», де Суд наголосив, що хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, та на ефективний захист адвоката, офіційно призначеного в разі такої необхідності, не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду («Кромбах проти Франції»), слідчий суддя вважає недоречними та недоведеними, оскільки жодних доказів того, що попередній захисник ОСОБА_7 здійснював неналежних захист, не надано, а навпаки, в ухвалі колегії судді Тернопільського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року вказане захисником ОСОБА_5 , повністю спростовується, зокрема таким викладом в ухвалі:

«Згідно відповіді управління Державної міграційної служби у Тернопільській області на адвокатський запит (лист № 6101.5-10068/61.1-21 від 14.12.2021 року) вбачається, що звернення ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перенаправлено для розгляду до управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області.»

«З повідомлення Державної установи "Чортківська установа виконання покарань» (№ 26) від 26 грудня 2021 року на запит адвоката ОСОБА_7 вбачається, що 21 грудня 2021 року в установу поступило повідомлення з управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (за вхідним номером 6305 від 21 грудня 2021 року) для вручення ув`язненому ОСОБА_4 , 1980 року народження. Дане повідомлення було вручено 21 грудня 2021 року ув`язненому, а копію долучено до матеріалів особової справи.»

« 23 грудня 2021 року адвокат ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся з позовом в Хмельницький окружний адміністративний суд до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії. В цій позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 27 жовтня 2021 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язати управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області розглянути заяву ОСОБА_4 від 27 жовтня 2021 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 7 вересня 2011 року № 649, і з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Згідно ухвали судді Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі.»

Саме по собі скасування ухвали слідчого судді нижчестоящого суду колегією суддів апеляційного суду не може бути свідченням неналежності чи формальності у наданні захисту. Із будь-якими скаргами на дії захисника ОСОБА_7 ОСОБА_4 не звертався.

Крім того, ЄСПЛ дійсно неодноразово констатував порушення права на захист у справах, де захисник формально був призначений, проте не здійснював ефективний захист, однак вказане твердження не стосується ніяким чином ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_4 вибрав захисника самостійно, будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо виконання захисником ОСОБА_7 ефективного захисту заявника, що становило б істотне порушення вимог КПК України, не встановлено.

Доказів надання попереднім захисником ОСОБА_7 «символічного надання послуг» ОСОБА_4 , слідчому судді не подано, а відповідно відсутні правові підстави для поновлення новому захиснику ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 пропущеного строку на оскарження постанови начальника Департаменту міжнародно- правового співробітництва ОСОБА_6 від 02 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_4 , яка вже була раніше оскаржена та прийнято відповідне рішення.

Слідчий суддя вважає, що підстав для поновлення процесуального строку на оскарження вищезгаданої постанови, задоволення скарги та її скасування, немає.

Керуючись ст. 2, 7-9, 372, 376, 589-591 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про поновлення процесуального строку на оскарження постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_4 із мотивів, зазначених в скарзі, про задоволення скарги та про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва ОСОБА_6 від 2 грудня 2021 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 до Російської Федерації - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/2157/21

Ухвала набрала законної сили " " _________________ року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано " " ________________ року.

Секретар: