ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2287/22 Справа № 185/279/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001233 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року щодо,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ханлара, Азербайджан, громадянин України, не працюючого, має середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2022 року, про виправлення описки допущеної у резолютивній частині вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року, яка сторонами не оскаржується на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, на строк два роки, з покладанням обов`язків, передбачених за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної чинності не обирався.
В задоволенні клопотання ОСОБА_10 про скасування арешту майна відмовлено, за необхідністю виконання цивільного позову.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 гривень завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 100000 (сто тисяч) гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Процесуальні витрати на проведення судових експертиз та доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
За обставин встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_10 , 25 липня 2020 року приблизно о 12:00 годині, в світлий час доби, в умовах обмеженої видимості, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21213» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 01.07.2020 належить йому і рухався зі швидкістю 20 кілометрів на годину по автодорозі сполученням «Петропавлівка-Сонцево-Богданівка» в Павлоградському районі з боку шахти Дніпровська у напрямку села Богданівка та наближався до місця з`їзду з асфальтованої дороги на ґрунтову дорогу, по якій мав намір продовжити рух у напрямку міста Павлограда Дніпропетровської області.
Під час руху водій ОСОБА_10 при з`їзді з асфальтованої дороги на ґрунтову дорогу, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, під час виконання повороту праворуч не переконавшись у безпечності своїх дій, перебуваючи на ґрунтовій дорозі, виїхав на смугу зустрічного руху, по якій рухався мотоцикл марки «ZONGSHEN ZS150-10» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , з боку с. Богданівка у напрямку шахти Дніпровська. В процесі подальшого зближення зазначених транспортних засобів по ґрунтовій дорозі сполученням «Петропавлівка-Сонцево-Богданівка» в Павлоградському районі, водій автомобіля марки «ВАЗ 21213» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 допустив зіткнення з мотоциклом марки «ZONGSHEN ZS150-10» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «ZONGSHEN ZS150-10» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п. 10.5 Правил дорожнього руху України, в якому вказано, що «Поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини, крім випадку виїзду з перехрестя, де організовано круговий рух, де напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або де рух можливий лише в одному напрямку».
Порушення п. 10.5 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали і невиконання п. 10.3 Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого водій мотоцикла «ZONGSHEN ZS150-10» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які за відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки в життя в момент заподіяння та за ознакою стійкої втрати працездатності не менш ніж на одну третину/не менш 33%.
Дії обвинувачено ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з прийнятим рішенням обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин встановлених судом та правильність юридичної кваліфікації його дій, просить вказаний вирок змінити, а саме виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку висновки про стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_11 100000 гривень, позов потерпілого залишити без розгляду, зняти арешт з належного йому автомобіля Ваз 21213, р.н. НОМЕР_4 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що в матеріалах справи наявний поліс № 4489831 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ УПСК, дійсний з 09.11.2019 по 08.11.2020. Подія відбулася 25.07.2020. Але ПрАт УПСК не був залучений судом у якості відповідача або співвідповідача. Згідно вказаного полісу, обвинувачений застрахував свою відповідальність за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю на 260000 гривень, що є більш ніж та сума, що стягнута судом згідно вироку.
Тобто, обвинувачений вважає, що в даному випадку судом не прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком, або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Крім того, обвинувачений стверджує, що суд першої інстанції незаконно відмовив йому у клопотанні про скасування арешту на його автомобіль. Суми страхового відшкодування 260000 гривень, згідно страхового полісу достатньо для забезпечення вимог потерпілого щодо відшкодування шкоди.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.
Прокурор та потерпілий в судовому засіданні заперечувати проти апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь, у апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується рішення суду першої інстанції, щодо розгляду цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то колегія суддів дійшла такого висновку.
За змістом ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Вирішуючи цивільний позов суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції не було дотримано.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, потерпілий звернувся з цивільним позовом у кримінальному провадженні до обвинуваченого, де у вказаній позовній заяві вказує третю особу ПАТ Українська Пожежно-Страхова Компанія.
Згідно з страховим полісом, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження між обвинуваченим ОСОБА_12 та ПАТ Українська Пожежно-Страхова Компанія було укладено угоду, відповідно до якої у разі настання страхового випадку, страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого, у розмірі 260 000 гривень (а.к.п. 90).
Згідно зі ст. 22 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV (далі Закону №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-IV).
Відповідно до положень ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Вищезазначене також узгоджується з позицією Верховного Суду, зазначеною у постановах суду від 10 грудня 2019 року у справі № 199/6524/18 (провадження № 51-1748км19) та від 04 березня 2020 року у справі № 639/681/19 (провадження № 51-6055км19).
Усупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ПраТ УПСК та був наявний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов передчасного висновку про стягнення з ОСОБА_10 у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому, не залучив до розгляду кримінального провадження страхову компанію.
За таких обставин вирок не можна визнати законним і обґрунтованим, адже вирішення цивільного позову у провадженні відбулося з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Оскільки для повного, об`єктивного і правильного вирішення провадження щодо ОСОБА_10 у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 необхідно додатково зібрати й дослідити певні документи та докази, по цьому провадженню в частині вирішення цивільного позову необхідно призначити на новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині вирішення питання зняття арешту з належного обвинуваченому ОСОБА_10 автомобіля ВАЗ 21213 р.н. НОМЕР_1 , слід зазначити наступне.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, серед іншого, зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.
Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Як слідує з матеріалів провадження ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року було накладено арешт на автомобіль ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , з метою забезпечення позову.
Суд приймає до уваги, що з огляду на вимоги потерпілої сторони відшкодування моральної шкоди, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання в майбутньому рішення суду в частині заявлених позовних вимог у випадку скасування арешту на автомобіль ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .
Колегія суддів зазначає, що дане питання повинно бути розглянуто в порядку цивільного судочинства при розгляді позовних вимог потерпілого до обвинуваченого, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині скасування арешту на автомобіль ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 не вбачає.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення є неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.
Таким чином враховуючи наведене, положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановлений факт неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст.ст. 128, 129 КПК України при вирішенні цивільного позову, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Матеріали кримінального провадження не містять інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року щодо, ОСОБА_10 - в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - скасувати, призначити новий судовий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4