Справа № 397/45/22
н/п : 1-кп/397/57/22
В И Р О К
Іменем України

19.09.2022 смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене доЄдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 01.05.2021 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимого:

- вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.07.2011 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.02.2012 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяця. Звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 22 дні;

- вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з управлінням грошовими коштами та матеріальними цінностями строком на 3 роки;

- вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.06.2015 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з управлінням грошовими коштами та матеріальними цінностями строком на 3 роки;

- вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2015 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з управлінням грошовими коштами та матеріальними цінностями строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України прєднано невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2022 за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією належного йому майна. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.08.2022 вищевказаний вирок залишено без змін,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України(далі - КК України),
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
30.04.2021 у ОСОБА_3 , який перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з огородженої території господарського двору, належного ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

30.04.2021 близько 23:00 години ОСОБА_3 , з метою реалізації свого злочинного умислу, прибув до господарського двору ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 та переконавшись, що за ним ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, переліз через паркан на територію двору.

Проникнувши на огороджену територію двору, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та ціллю особистого самозбагачення, переконавшись, що його злочинні дії не будуть помічені ОСОБА_5 та сторонніми особами, розуміючи суспільну небезпечність своїх злочинних діянь та бажаючи їх настання, таємно з території господарського двору, а саме під навісним покриттям, викрав три акумуляторних батареї марки «Westa INTER 6СТ-190AE 190 AH 1250 A(EN)» вартістю 1263,60 грн. кожна.

Після чого, ОСОБА_3 з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3790,8 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та надав суду показання, відповідно до яких він проживав зі своєю співмешканкою по АДРЕСА_4 . Через брак коштів на існування він вирішив вчинити крадіжку. 30.04.2021 у нічний час, близько 00:00 год. він пройшов по території домогосподарства в с. Михайлівка, де перебувала сільськогосподарська техніка. Після чого він вирішив залізти та викрасти акумулятор. Так, він переліз через паркан до двору, де перебувала техніка, звідки викрав три акумуляторні батареї, які одразу виніс з двору, перелізши через паркан. Вказані акумуляторні батареї він відніс до пункту прийому металобрухту в с. Михайлівка. Винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає повністю. Цивільний позов визнав частково, а саме: в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 10 000 грн. визнав повністю, а в частині стягнення моральної шкоди на суму 10 000 грн. не визнав.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій останній просить проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 43).

Ураховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, судом установлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції відсутні, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України. Наслідки розгляду судом провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам процесу роз`яснено.
Оскільки, обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю визнав свою провину, потерпілий у судове засідання не з`явився, а тому за згодою учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого, досудової доповіді та долі речових доказів, так як немає жодного сумніву в добросовісності та істинності відношення останнього до вчиненого ним кримінального правопорушення.
Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту, визнається судом доведеним і воно ніким не оспорюється. У зв`язку з цим суд, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Як особа, ОСОБА_3 , за місцем свого проживання характеризується посередньо, проживав разом зі своєю співмешканкою та її дітьми (а.с. 99), раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 98).

Також, судом ураховується і досудова доповідь на обвинуваченого, згідно з якою, виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі. При цьому, на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 75-76).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Ураховуючи викладене, обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, його тяжкість, особу обвинуваченого, повне визнання своєї провини, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, суд приходить до переконливого висновку, що справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 , а також запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Водночас, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2022 ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією належного йому майна. Строк відбування покарання необхідно рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.08.2022 вищевказаний вирок залишено без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Ураховуючи те, що кримінальне правопорушення, яке ставиться у провину обвинуваченому ОСОБА_3 , вчинене ним до постановлення попереднього вироку суду, а відтак, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип частково складання покарань за даним вироком та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2022.
Потерпілим ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 10650 грн та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Вказаний цивільний позов обвинувачений визнав частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд погоджується з твердженнями потерпілого, що внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, останній переніс і на даний час продовжує переносити моральні страждання.
Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 і шкодою, заподіяною потерпілому ОСОБА_5 в результаті цих дій, характер немайнових втрат, яких він поніс, а також враховуючи, що потерпілому дійсно була заподіяна моральна шкода, суд уважає, що сума відшкодування моральної шкоди, яка заявлена потерпілим ОСОБА_5 є занадто завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань і незручностей потерпілого.
Суд уважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. На думку суду, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим моральних страждань внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину, а саме крадіжки належного потерпілому речей, а також відповідає критеріям розумності та справедливості.
При цьому, суд уважає такою, яка не ґрунтується на вимогах закону, а також роз`ясненнях Верховного Суду України, формулу розрахунку понесеної моральної шкоди, яка зазначена потерпілим в цивільному позові, оскільки як вже зазначалось вище, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).
З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_3 частково визнав цивільний позов, не оспорює суму матеріальної шкоди, яка заявлена в цивільному позові, а тому цивільний позов необхідно задовольнити частково, зокрема позов в частині матеріальної шкоди необхідно задовольнити повністю, а в частині моральної шкоди необхідно задовольнити частково
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 100, 129, ч. 3 ст. 349, ст. 368-371, 373-374, 376, 394-395, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2022, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією належного йому майна.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2022 до виконання.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10000 (десять тисяч) грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Речові докази:
- три акумуляторні батареї, які передано під розписку на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити у його володінні.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня отримання копії вироку суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя:/підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення станом на «___»_______________2022 року набрало законної сили.

Помічник судді

Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_6

Копію засвідчено «___»________________2022 року.