ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/996/22 Справа № 202/2880/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 , було задоволено та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, а саме до 12 серпня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Рішення суду обгрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 12.08.2020 року, в якому 14 червня 2022 року ОСОБА_8 , затриманому в порядку статті 208 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.
Слідчий суддя зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується протоколом про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за номерами, якими користується ОСОБА_8 , протоколом про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії візуального спостереження, висновками судової експертизи наркотичних засобів та психотропних речовин.
Крім того, слідчий суддя визнав, що прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, підозрюється у вчиненні злочину в складі злочинної організації, а саме у керівництві структурною частиною злочинної організації, офіційно ніде не працює та не має офіційного джерела доходу.
При вирішенні питання про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу слідчий суддя також врахував вагомість наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати його у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, який є одруженим, має дитину, раніше не судимий, в той же час офіційно не працює, не має офіційного джерела доходу.
На переконання слідчого судді застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування є невиправданим, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки він не буде обмежений у свободі пересування та комунікації з іншими особами до такого ступеня, щоб запобігти ризику його переховування з огляду його обґрунтовану підозру у вчинені особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обліку наркотичних засобів та психотропних речовин.
Крім того, слідчий суддя урахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 255 КК України та ч. 3 ст. 307 КК України та офіційно не працював, тому заставу підозрюваному слід не визначати, оскільки на цьому етапі досудового розслідування застава може не запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2022 року та прийняти нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, можливо із застосуванням електронного засобу контролю.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 необґрунтована. Матеріали кримінального провадження не містять доказів коли, де, яка саме попередня змова була у ОСОБА_8 та інших фігурантів даної справи, та як почалась реалізація домовленостей, що дає підстави вважати про обгрунтованість підозри тільки припущеннями сторони обвинувачення та відсутністю допустимих доказів на підтвердження вищевказаних фактів. Жодний додаток, долучений до клопотання про обрання запобіжного заходу, не містить даних про те, що ОСОБА_8 має хоч якесь відношення до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Також, на думку апелянта, слідчим та прокурором у даному кримінальному провадженні взагалі не доведено наявність ризиків, передбачених ст 177 КПК України, відносно його підзахисного, і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали, які долучені до клопотання, не містять. Крім того, у даному провадженні свідки та потерпілі відсутні, всі докази, які сторона обвинувачення вважала за потрібне зібрати зібрані та зафіксовані, не встановлено й те, що ОСОБА_8 вчиняв спроби незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Захисник вказує, що ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, відсутні, натомість останній має постійне місце проживання за та місце реєстрації, під час проведення НСРД всі речі, документи, докази, розмови, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зібрані та вивченні, а всі підозрювані та закупники допитані. Не містять матеріали клопотання, на думку захисника, й даних про те, що ОСОБА_8 перешкоджав кримінальному провадженню або має наміри щодо цього, може знищити або спотворити яку-небудь з речей або документів, які мають значення для справи. Тож, апелянт вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному не переслідує легітимну мету-запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України, з огляду на відсутність ризиків.
Поряд з цим, адвокат вказує, що в даному кримінальному провадженні відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що інший, більш м`який та не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, наприклад, домашній арешт, не зможе запобігти встановленим ризикам, оскільки ОСОБА_8 характеризується виключно позитивно (характеристика за місцем навчання, характеристика за місцем реєстрації місця проживання), має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має хворобу та потребує постійного лікування, наразі навчається в ДНЗ «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування», раніше до кримінальної чи іншої відповідальності не притягувався, працюючи неофіційно водієм таксі повністю утримує свою сім`ю.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 12.08.2020 року, в якому 14 червня 2022 року ОСОБА_8 , затриманому в порядку статті 208 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, і наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання адвоката на недоведеність провини його підзахисного у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують, і для запобігання зазначеним ризикам слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, а саме, що він є одруженим, має дитину, раніше не судимий, в той же час офіційно не працює, не має офіційного джерела доходу. Взяв до уваги суд і тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Доводи ж захисника щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останньому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає такими, що загалом не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , оскільки ці обставини існували і на момент вчинення злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.
Що ж стосується не визначення судом розміру застави підозрюваному колегія суддів вважає це також законним та обґрунтованим, з огляду на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Тож, в даному випадку слідчий суддя цілком обґрунтовано, керуючись нормами п.п.4,5 ч.4 ст. 183 КПК України, не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4