Номер провадження: 11-кп/813/165/22
Справа № 493/626/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

31.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 чт. 187, п.6) ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України,-

установив

Оскарженим вироком Балтського районного суду Одеської області, від 28 листопада 2016 року, у кримінальному провадженні №0000167, внесеному до ЄРДР 10.03.2016 року, ОСОБА_8 засуджено за:

-за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна;

-за ст. 187 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років із конфіскацією всього належного йому майна;

-за ст. 194 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дати набрання вироком чинності та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувано у строк відбування ним покарання строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2016 року до набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 :

-на користь ОСОБА_9 10000 грн.;

- на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 11114,04 грн.

На зазначений вирок суду прокурором була подана апеляційна скарга, в якій, він не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вказує, що вирок суду є незаконним в частині призначеного судом покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, просить вирок в цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_8 також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає вирок незаконним, просить його скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду від бвинуваченого ОСОБА_8 надійшло клопотання про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, яке мотивоване тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження строку тримання під вартою, зменшились, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання.

Дослідивши доводи клопотання, заслухавши пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи клопотання та просили його задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, вироком Балтського районного суду Одеської області, від 28 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 чт. 187, п.6) ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст.70 КК України призначено покарання 15 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Таким чином, з огляду на постановлений відносно обвинуваченого вирок, яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі, зважаючи на те, що вирок суду у даний час не виконується у зв`язку із поданими апеляційними скаргами, апеляційний суд дійшов висновку, що у даний час продовжує існувати ризик можливого переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, апеляційна скарга прокурора містить вимогу щодо погіршення становища обвинуваченого, а саме: прокурор просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Вищевикладене свідчить про наявність ризику п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинуачений, може вдатися спроб переховування від суду за для уникнення відбування покарання.

Апеляційний суд враховує доводи клопотання щодо наявності у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, однак, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого, обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, зазначене не спростовує наявності вищенаведеного ризику та не може беззаперечно свідчити про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, введення на території України воєнного стану, враховуючи тяжкість можливого покарання, не може знизити ризик переховування обвинуваченого від суду у разі зміни йому запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження судом не вирішується питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних матеріалів, вирішує питання доведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 177, 376, 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд

постановив

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 чт. 187, п.6) ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України залишити без задволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4