ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 591/5021/20
провадження № 51-1106 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001698, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2021 року ОСОБА_7 засуджено до покарання:
за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;
за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Строк відбування покарання визначено рахувати з 26 травня 2020 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Полтавський апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок від 16 вересня 2021 року, яким призначив ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк

7 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
За обставин, встановлених судом у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 22 травня 2020 року, о 17 год 19 хв., за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Небесної Сотні, б. 2А, у відділенні № 103 оператора доставки ТОВ «ДЖАСТІН» він отримав відправлення за № 01, в якому знаходились психотропні речовини, таким чином придбавши невстановлену кількість психотропних речовин з метою подальшого збуту, після чого почав їх незаконно зберігати при собі.
23 травня 2020 року ОСОБА_7 прибув до м. Суми з метою здійснення протиправної діяльності у вигляді збуту психотропних речовин, де орендував квартиру

АДРЕСА_2 .
26 травня 2020 року, у період часу з 15 год 38 хв. по 16 год 41 хв., в ході обшуку вказаної квартири, якою користувався ОСОБА_7 , виявлено та вилучено

138 згортків та пластиковий контейнер з речовиною, схожою на психотропну, а саме: психотропну речовину амфетамін, обіг якої обмежено, масою 39,1471 г та особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, масою 264,6041 г, що є особливо великим розміром.
Крім того, 24 травня 2020 року, у період часу з 15 год по 19 год, знаходячись за адресою тимчасового проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність і незаконність свого діяння, діючи умисно, з раніше отриманого ним у відділенні № 103 ТОВ «ДЖАСТІН» за адресою:

м. Біла Церква, вул. Небесної Сотні, б. 2А пакунку взяв невстановлену кількість психотропної речовини для подальшого збуту шляхом здійснення «закладок» та зберігаючи при собі переніс до раніше обраних місць на території м. Суми.
Вказані психотропні речовини в поліетиленових згортках ОСОБА_7 залишив на зберігання в заздалегідь обраних місцях, а саме на поверхні землі під парканом та бетонній плиті неподалік будинку № 40 по вул. Героїв Крут, а також на поверхні землі під кущем і під деревом неподалік б. АДРЕСА_4 , які залишив у вигляді «закладок» з психотропною речовиною з метою збуту.
27 травня 2020 року, у період часу з 16 год 51 хв. по 18 год 01 хв., проведено слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_7 , під час якого останній погодився показати місця, де здійснював збут психотропної речовини у вигляді «закладок».
Того ж дня, в ході огляду місцевості, у період часу з 17 год 03 хв. по 17 год 17 хв., за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, неподалік б. 40, ОСОБА_7 вказав місце збуту вказаних речовин, де слідчим під парканом на поверхні землі та на бетонній плиті виявлено та вилучено поліетиленові згортки відповідно з кристалічною та порошкоподібною речовинами невідомого походження.
Також в цей день, під час огляду місцевості, у період часу з 17 год 24 хв. по 18 год, за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, неподалік б. 35, ОСОБА_7 вказав місце збуту вказаних речовин, де слідчим на поверхні землі під кущем і під деревом виявлено та вилучено поліетиленові згортки відповідно з порошкоподібною та кристалічної речовинами невідомого походження.
Загальна маса вилученої особливо небезпечної психотропної речовини PVP в перерахунку на суху речовину становить 2,1117 г, що є великим розміром.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не в достатній мірі врахував дані про особу засудженого, а саме: його молодий вік, стан здоров`я, визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність судимостей, перебування на його утриманні матері похилого віку та її незадовільний стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем відбування покарання, а також обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням викладеного вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе за більш короткий строк, ніж визначено у вироку апеляційного суду.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація дій за частинами 2, 3 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Разом із тим, доводи касаційної скарги захисника щодо зміни оскарженого судового рішення та пом`якшення покарання призначеного вироком суду апеляційної інстанції є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та постановив свій вирок, яким призначив ОСОБА_7 більш суворе покарання.
Зі змісту вироку слідує, що апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем утримання в СІЗО характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я, матір похилого віку, яка також має вади здоров`я, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення свідомих дій, спрямованих на викриття власної протиправної діяльності, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують. Крім цього враховано, що обвинувачений під час слідчого експерименту добровільно вказав на місця, де зробив «закладки» психотропних речовин, які не були відомі слідчому.
Врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та призначив ОСОБА_7 покарання за частинами 2 та 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, тобто покарання, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкціях вказаних правових норм.
Поряд з тим, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання,оцінюючи всі вищезазначені обставини щодо скоєних кримінальних правопорушень у їх сукупності, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі

ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким, розміру вилучених психотропних речовин, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_7 за частинами 2, 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого та є явно несправедливим через м`якість.

Також, оскільки ОСОБА_7 вчинено кримінальні правопорушення у сфері обігу психотропних речовин з корисливих спонукань, апеляційний суд дійшов висновку, що обвинуваченому правильно призначено додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна, крім житла.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 за результатами апеляційного розгляду покарання за ч. 2 ст. 307 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, відповідає приписам статей 50, 65 ККУкраїни, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення та призначення засудженому ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Вирок апеляційного суду достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПКУкраїни.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування оскарженого судового рішення, не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3