Провадження № 11-кп/824/2341/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2022року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого ТОВ «Транссіті» інженером безпеки дорожнього руху, раніше не судимого, проживаючого АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до штатної розстановки підрозділів Державної автомобільної інспекції міськрайлінорганів ГУ МВС України в Київській області, затвердженої наказом ГУ МВС України в Київській області № 284 о/с від 25.04.2013 р. ОСОБА_7 призначено на посаду інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Білоцерківського міського відділу (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області.
Відповідно до функціональних обов`язків інспектора відділення Державної автомобільної інспекції ОСОБА_7 був зобов`язаний попереджати та припиняти вчинення адміністративних правопорушень і злочинів. З цією метою у межах своєї компетенції був наділений правом пред`являти вимоги, приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, складати протоколи про адміністративні правопорушення, тощо.
Згідно вимог ст.ст. 2, 5 Закону України «Про міліцію», ст. 6 Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України ОСОБА_7 під час несення служби був зобов`язаний захищати права, свободи і законні інтереси громадян, запобігати правопорушенням та припиняти їх. Свої завдання виконувати неупереджено, у точній відповідності з законом.
Як посадова особа підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху повинен дотримуватись законності, мати необхідну професійну підготовку, високі моральні якості, ставитись з повагою до прав та свобод громадян, поважати людську гідність.
Однак, інспектор відділення Державної автомобільної інспекції ОСОБА_7 ігноруючи конституційні права та свободи людини відповідно до яких кожен має право на свободу, повагу до гідності, особисту недоторканність, свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, в січні 2014 року склав завідомо неправдивий документ про вчинення адміністративного правопорушення невинною особою.
Так, 08.01.2014 з УДАІ ГУ МВС України в Київській області для прийняття заходів реагування до ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області надійшов рапорт командира взводу № З РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 , відповідно до якого 29.12.2013 під час несення служби на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 ПДР України.
10.01.2014, точний час в ході досудового слідства не встановлено, інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7 на підставі зазначеного рапорту, в порушення вимог ст. ст. 7, 245, 251 КУпАП, Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекцїї МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009, не провівши перевірку фактів, викладених у рапорті, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 29.12.2013 знаходився в м. Біла Церква Київської області, про що сам ОСОБА_10 вказав у поясненнях від 02.01.2014 та в протоколі про адміністративне правопорушення, у приміщенні ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за адресою: м.Біла Церква, вул. Котляревського, 42/2, вніс до протоколу про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 , являючись власником автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , 29.12.2013 близько 12 години ЗО хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км автодороги Київ-Овруч, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.
У подальшому вказаний протокол інспектором ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7 направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Судом адміністративний матеріал щодо ОСОБА_10 двічі повертався на доопрацювання, та у подальшому постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 28.02.2014 в притягненні ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП відмовлено, в зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
За таких обставин ОСОБА_7 вчинив злочин, а його дії набули широкого, вкрай негативного розголосу в суспільстві, викликали обурення громадськості України і на теперішній час підривають довіру громадян до правоохоронних органів.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 366 ч.1 КК України внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Мотивуючи такі вимоги зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а оскаржуваний вирок є невмотивованим, оскільки судом не зазначено підстави для виправдання ОСОБА_7 з зазначенням мотивів, за яких суд відкидає докази обвинувачення.
Вказує, що судовий розгляд кримінального провадження проведено однобічно, оскільки судом взято до увагу лише показання обвинуваченого ОСОБА_7 , проте залишено поза увагою докази, які вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: показання ОСОБА_10 ,, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протокол про адміністративне правопорушення від 10.01.2014 складений відносно ОСОБА_10 , постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2014 року, та інші наявні в матеріалах справи докази.
Крім того, зазначає, що в порушення вимог ч. 4 ст. 374 КПК України резолютивна частина вироку суду не містить рішення щодо документів, а саме адміністративного матеріалу № 217 щодо ОСОБА_10 , тимчасовий доступ до яких та вилучення було здійснення на підставі ухвали слідчого судді.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечують проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, тобто в разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення або відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, перевірив надані докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, та, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчинені вказаного в обвинувальному акті інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України не визнав та пояснив, що у січні 2014 р. працював інспектором ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області. Ним від керівництва був отриманий рапорт командира взводу № 3 РДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 , у якому було зазначено, що 29.12.2013 на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав його вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 ПДР України. Він, не маючи жодних сумнівів у достовірності відображеної у рапорті інформації, роз`яснивши ст. 63 Конституції України, права, передбачені ст. 268 КУпАП, склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_10 за ст. 122-2 КУпАП. У момент складання протоколу він достовірно не знав, що ОСОБА_10 29.12.2013 р. знаходився у м. Біла Церква. В момент складання протоколу, він оцінюючи наявні докази був переконаний, що ОСОБА_10 29.12.2013 на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника ДАІ ОСОБА_9 про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка. У складеному ним протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_10 за ст. 122-2 КУпАП він зазначив інформацію згідно з рапортом працівника ОСОБА_14 . Гусєва. Не згідний із тим, що він порушив вимоги ст.ст. 7,245,251 КУпАП при складанні протоколу. Службове підроблення він не вчиняв, навіть не мав таких намірів. Не вбачає у своїх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України та просить суд його виправдати.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 показала, що при складені ОСОБА_7 протоколу була присутня вона, інший свідок та особа, стосовно якої був складений протокол. ОСОБА_7 останньому права розяснював. Особа ця все заперечувала та казала, що він не був на тому місці. ОСОБА_7 пропонував надати докази, але особа сказала, що надасть докази суду. Після цього був складений протокол, який підписали усі присутні.
Свідок ОСОБА_11 надав суду показання про те, що 10.01.2014 р. вона була залучена в якості свідка при складені протоколу. Права їм було роз`яснено. Особа, щодо якої складався протоколзаперечувала, що була на тому місці,зазначила що не згідна із протоколом.
Свідок ОСОБА_16 повідомив про те, що у 2014 р. він працював у взводі ДАІ. У 2014 р. під час інструктажу він на підставі вказівки керівництва їздив до ОСОБА_10 щоб опитати його з приводу не зупинки на вимогу працівника ДАІ. Яке конкретно ОСОБА_10 давав йому пояснення не пам`ятає. Пояснення він відбирав до складання протоколу відносно ОСОБА_10 , який сказав, що він там не перебував. Полонський не надавав йому будь-які документи.
Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції повідомив про те, що у його користуванні є автомобіль Хюндай ІХ 35 д.н.з. НОМЕР_1 . У один із днів до нього прийшли двоє працівників міліції і сказали що він не зупинився на вимогу працівника міліції у с. Нові Петрівці. Він пояснив, що він там не був. Вони сказали, що треба скласти протокол. ОСОБА_7 складав стосовно нього протокол. Документи про перебування у іншому місці він ОСОБА_7 не надавав. ОСОБА_7 йому повідомив, що є рапорт ОСОБА_9 про те, що наче він був на тому місці і не зупинився на вимогу працівника ДАІ. Сказав, що треба відреагувати, скласти протокол. ОСОБА_9 він особисто в очі не бачив. Рапорта, листа ОСОБА_9 він особисто не бачив. Потім його викликали до суду, де вінповідомив, що у місці, яке зазначено у протоколі він не був. Він почав збирати докази про те, що був у той день та час у іншому місці. Він надав судді докази на підтвердження того, що не був там де зазначено у рапорті ОСОБА_9 у той день, час і місці. Суддя переглянув його докази, справу стосовно нього закрив.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 94, 95 КПК України надано належну оцінку показанням свідків ОСОБА_10 ,, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ретельно їх перевірено, проаналізовано, детально викладено зміст, а також оцінено в сукупності з іншими наяними в матеріалах справи доказами.
Суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зазначених наданих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись ст.ст. 85,91,94 КПК України визнав їх неналежними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, з чим погоджується колегія суддів.
Мотивуючи висновки щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.366 КК України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені докази, як кожний окремо, так їх сукупність, дозволяють зробити висновок про не доведеність, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність у діянні ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення: винуватість ОСОБА_7 , як елементу складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Судом у судовому засіданні обгрунтовано встановлено, що інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування м Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7 дійсно 10 січня 2014 р. склав протокол про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 відносно ОСОБА_10 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, зазначивши у ньому відомості/інформацію, що містилась у рапорті командира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 від 30.12.2013 р., а саме: 29.12.2013 р. згідно з рапортом працівника ОСОБА_14 . Гусєва відповідно до п.15.8 наказу МВС України № 111 29.12.2013 р. близько 12 години 30 хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км а/д Київ-Овруч автомобілю Хюндай д.н. НОМЕР_1 , чим порушив п.2.4 ПДР України.
При цьому, судом встановлено, що інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування м Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_7 не був учасником подій, не сприймав їх особисто, не здійснював їх фіксування, а саме: викладених у рапорті командира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 від 30.12.2013 р.
Судом встановлено, що прокурором не доведено, що ОСОБА_7 достовірно знав, що вносить до протоколу про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 завідомо неправдиві відомості: 29.12.2013 р. згідно з рапортом працівника ДПС О.Г. Гусєва відповідно до п.15.8 наказу МВС України № 111 29.12.2013 р. близько 12 години 30 хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км а/д Київ-Овруч автомобілю Хюндай д.н. НОМЕР_1 , чим порушив п.2.4 ПДР України.
Судом встановлено, що прокурором в судовому засіданні не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України, форму вини у виді прямого умислу, тобто обставину, яка підлягала доказуванню у кримінальному провадженні п.2 ч.1 ст. 91 КПК України.
Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги прокурора погоджується з висновком суду про те, що стороною обвинувачення не доведено, поза розумним сумнівом, наявність у діянні ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, що стосуються оцінки доказів та фактичних обставин кримінального провадження, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції. Вказаним доводам суд дав належну правову оцінку з наведенням у вироку відповідних мотивів та висновків.
На думку колегії суддів, під час судового розгляду було досліджено всі заявлені сторонами докази. Кожний доказ було оцінено судом з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Доводи прокурора про те, що у мотивувальній частині оскаржуваного вироку міститься текст, який не було оголошено під час проголошення судового рішення, і навпаки, відсутній текст який було оголошено в судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Не знайшли свого підтвердження і доводи щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 373 КПК України, оскільки, як зазначено судом у вироку прокурором не надана до суду постанова/и слідчого, прокурора про визнання речей, окремих документів, у т.ч. протоколу про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 складеного 10.01.2014 р., речовими доказами, тому їх долю суд не вирішує.
Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом під час ухвалення рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку не встановлено, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: