ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2717/20

Провадження № 11-кп/4820/38/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000481, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, раніше судимий:
-25.10.2019 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 850 грн штрафу;
-11.01.2020 року цим же судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;
визнаний винним за ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_6 до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.01.2020 року та остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року 3 місяців позбавлення волі.
Судом вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його затримання.
За вироком суду, 30 квітня 2020 року близько 22 год 00 хв ОСОБА_6 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , помітив автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д.р.н. НОМЕР_1 , з якого вирішив скоїти крадіжку. Підійшовши до автомобіля, обвинувачений за допомогою ножа-брелка відчинив замок дверей автомобіля з боку місця водія, проник до його салону, звідки умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, із сонцезахисного дашка викрав належні потерпілому ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 5 доларів США, вартістю станом на 30.04.2020 року згідно курсу НБУ 26,97 грн за 1 долар США, на суму 134 грн. 85 коп. та 495 грн, а з передньої панелі приладів автомобіля поліетиленовий пакет, в якому знаходились кубинські сигарети «Ромео і Джульєтта» вартістю 860 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 1 489 грн 85 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27 січня 2021 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11 січня 2020 року та остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.
Зазначав, що місцевий суд при призначенні покарання не повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та необґрунтовано застосував щодо ОСОБА_6 вимоги ст.69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Зокрема, судом першої інстанції не повністю враховано те, що ОСОБА_6 маючи непогашену судимість, продовжив займатись злочинною діяльністю, скоїв умисний корисливий злочин, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, що свідчить про систематичність та стійкість його злочинних намірів.
Стверджував, що місцевим судом не взято до увагу те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які попереднім вироком призначалось покарання із застосуванням іспитового строку, що не сприяло його виправленню та попередженню нових злочинів.
Тому, на думку прокурора, призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України є необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційним судом установлено, що близько 22 год 00 хв 30 квітня 2020 року ОСОБА_6 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , помітив автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.р.н. НОМЕР_1 , з якого вирішив скоїти крадіжку. Підійшовши до автомобіля, обвинувачений за допомогою ножа-брелка відчинив замок дверей автомобіля з боку місця водія, проник до його салону, звідки умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, із сонцезахисного дашка викрав належні потерпілому ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 5 доларів США, вартістю станом на 30.04.2020 року згідно курсу НБУ 26,97 грн за 1 долар США, на суму 134 грн 85 коп. та 495 грн, а з передньої панелі приладів автомобіля поліетиленовий пакет, в якому знаходились кубинські сигарети «Ромео і Джульєтта» вартістю 860 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 1 489 грн 85 коп.

Своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані повною мірою.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, тому вирок у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Водночас колегія суддів уважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

У силу вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та усталеної судової практики, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Так, ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з порядком застосування ст.69 КК України в кожному випадку призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині послатися на ч.1 ст.69 КК України.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п.2 ч.1 ст.420 КПК України).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , місцевим судом обґрунтовано визнано щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , не встановлено.

Колегія суддів ураховує, що ОСОБА_6 раніше судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, схильний до зловживання алкогольними напоями, під час розгляду справи місцевим судом був офіційно працевлаштованим, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку в лікаря-нарколога, примусового лікування не потребує, повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №282 від 25.05.2020 року ОСОБА_6 виявляв і виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності; в будь-якому іншому хворобливому стані не знаходився, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; примусових заходів медичного характеру не потребує

Водночас наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме визнання вини обвинуваченим, щире розкаяння у скоєному, позиція потерпілого про застосування щодо обвинуваченого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, незначний розмір викраденого, яке відшкодовано потерпілому лише в ході судового розгляду після звернення з відповідним позовом, не давало можливості призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

На переконання колегії суддів, таке покарання не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України та сталої судової практики суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Також обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Усупереч вищевказаній вимозі закону місцевий суд при призначенні покарання не повною мірою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та необґрунтовано застосував стосовно ОСОБА_6 ст.69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Зокрема, судом першої інстанції не повною мірою враховано те, що ОСОБА_6 , маючи непогашену судимість, через короткий проміжок часу після ухвалення останнього вироку щодо нього, під час іспитового строку продовжив займатись злочинною діяльністю, знову вчинив умисний корисливий тяжкий злочин проти власності, що свідчить про систематичність та стійкість його злочинних намірів.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які попереднім вироком призначалось покарання із застосуванням іспитового строку, що не сприяло його виправленню та попередженню нових злочинів.

Це у свою чергу підтверджує його схильність до вчинення корисливих злочинів, відсутність позитивних змін у його поведінці, сталу, протиправну діяльність та небажання стати на шлях виправлення.

Призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, судом першої інстанції не було дотримано вимог застосування положень ст.69 КК України, яка передбачає врахування особи винного, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів зазначає, що місцевий суд, навівши у вироку пом`якшуючі обставини, не вмотивував, яким чином ці обставини істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину з огляду, зокрема, на неодноразове вчинення ним аналогічних злочинів у минулому.

На думку колегії суддів, призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України є явно м`яким і не буде сприяти виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 .

Отже, висновки місцевого суду про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.69 КК України не відповідають загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити більш суворе покарання за вчинення цього злочину у вигляді позбавлення волі в межах його мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України, строком на 3 роки.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів апеляційного суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Оскільки ним після постановлення попереднього вироку, але до повного відбування покарання вчинено новий злочин, то на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного цим вироком покарання ОСОБА_6 слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.01.2020 року.

Таким чином, вирок місцевого суду підлягає скасуванню на підставі ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст.420 КПК України через необхідність застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2020 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3