Справа № 461/4655/22
Провадження № 1-кс/461/4014/22
УХВАЛА
09.09.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на постанову слідчого,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з даною скаргою на постанову старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області від 29.08.2022 року про відмову в задоволенні клопотання.

У поданій скарзі, адвокат вказує, що оскаржувана постанова слідчого є необґрунтованою, а її зміст не відповідає завданням кримінального провадження. Крім того, захисник вважає, що досудове розслідування проведено неповно та необ`єктивно і потребує перевірки обставин на які вона посилалася у своєму клопотанні та вказує у скарзі. Зокрема, захисник вважає, що для досягнення завдань і мети кримінального провадження слідчому необхідно було провести одночасний допит свідків вказаних у клопотанні за участю підозрюваного та його захисника. За твердженням сторони захисту (скаржника), проведення такого допиту забезпечить можливість усунути розбіжності у показах свідків та підозрюваного наданих вказаними особами під час досудового розслідування.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала з мотивів наведених у ній.

Слідча та прокурор, в судовому засіданні, кожен окремо, скаргу заперечили з мотивів необґрунтованості та безпідставності. Вказали, що на даний час не виникає необхідності в проведенні наведеної захисником слідчої дії, адже орган досудового розслідування вважає її проведення недоцільним. У оскаржуваній постанові слідчим наведено мотиви відмови у задоволенні клопотання. Також, просили врахувати, що орган досудового розслідування має намір провести слідчий експеримент, який, в сукупності з іншими здобутими доказами, дозволить об`єктивно встановити усі обставини у кримінальному провадженні.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників провадження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В процесі провадження за скаргою встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000181 від 07.09.2022 року здійснюється слідчими слідчого управління СБ України у Львівській області. Процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні здійснюється відповідними прокурорами Львівської обласної прокуратури.

22.08.2022 року скаржником до органу досудового розслідування було подано клопотання про проведення процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні, а саме про проведення одночасного допиту свідків за участю підозрюваного та його захисника.

Вказане клопотання слідчим було розглянуто та оскаржуваною постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_4 від 29.08.2022 року у його задоволенні було відмовлено.

Як наведено вище, відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частинами 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз наведених положень чинного процесуального законодавства вказує на те, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, наділений повноваженнями стосовно визначення потерпілих у кримінальному провадженні з дотриманням положень чинного КПК або відмовляти у задоволенні відповідного клопотання з дотриманням відповідної процедури. Також, слідчий зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Таким чином, слідчий наділений повноваженнями щодо самостійного прийняття рішень стосовно обсягу слідчих та процесуальних дій в межах кримінального провадження.

Відповідно до статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:

місце і час прийняття постанови;

прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;

мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст прийнятого процесуального рішення;

місце та час (строки) його виконання;

особу, якій належить виконати постанову;

можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає наведеним вимогам закону. Зокрема, вона містить вступну частину, з відомостями про місце і час її прийняття; дані про прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальну частину, з посиланням на відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК; резолютивну частину, яка містить відомості про зміст прийнятого процесуального рішення; дані про можливість та порядок оскарження постанови.

Крім того, наведена постанова містить належне обґрунтування відсутності підстав для задоволення клопотання. Зокрема, слідчим наведено мотиви відсутності підстав для проведення одночасного допиту.

Оцінюючи доводи скаржника щодо посилання в постанові на обмеження встановлені для підозрюваного щодо спілкування зі свідками, враховую наступне.

Наведені обставини не були єдиною підставою для відмови у задоволенні клопотання, а лише враховані слідчим та наведені у процесуальному рішенні, як обставина яка врахована під час розгляду клопотання.

Натомість, у оскаржуваній постанові прямо вказано, що покази осіб з приводу яких подане клопотання є повними, що вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання.

Крім того, слід відзначити те, що в ході розгляду скарги слідча та прокурор повідомили про те, що в межах даного провадження планується провести слідчий експеримент задля перевірки показів свідків та підозрюваного.

Також, оцінюючи доводи скаржника слід відзначити, що відповідно до статті 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Отже, наведені положення закону покладають на слідчого відповідальність за збереження відомостей які відносяться до таємниці досудового розслідування. Зокрема, слідчий наділений повноваженнями не відкривати сторонам досудового розслідування матеріали кримінального провадження, ознайомлення з якими на відповідній стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Наведене свідчить про те, що мотивуючи постанову слідчий, з метою забезпечення виконання завдань досудового розслідування, може визначати такий обсяг доказів, які покладені в основу даного процесуального рішення, який не зашкодить виконанню цих завдань.

Таким чином, доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Як вказано вище, статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, а також втручатись у закріплену статтями 36, 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого та прокурора. Зокрема, слідчий суддя не повинен зобов`язувати орган досудового розслідування провести ту чи іншу слідчу дію за відсутності на те законних підстав, а також за відсутності на це потреби під час провадження (недоцільності). Отже, у даному випадку слідчий суддя не знаходить законних підстав для зобов`язання органу досудового розслідування провести відповідну слідчу дію.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1