Дата документу 25.04.2022 Справа № 334/7145/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/7145/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/805/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула 25 квітня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок колегії суддів Ленінськогорайонного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

15 вересня 2020 року приблизно о 22.30 годині ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_11 та раніше знайомими йому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходилися біля магазину «Міхалич», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородінська, буд. 108, де сумісно вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_8 та раніше невідомим йому ОСОБА_14 , який в той час також знаходився біля вказаного магазину, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , під час обопільної бійки з останнім, використовуючи ніж, який мав при собі та утримуючи його в правій руці, наніс ОСОБА_14 один удар в область грудної клітини зліва, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням серця, що ускладнилось масивною крововтратою, від якого ОСОБА_14 помер на місці події.

Вироком колегії суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_8 строк тримання під вартою з 16 вересня 2020 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено залишити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення шкоди, завданої злочином, відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_8 про стягнення шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 компенсацію моральної шкоди, завданої злочином, у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Скасовано арешти, накладені на підставі ухвал слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2020 року та від 21.09.2020 року провадження № 1-кс/334/1854/20, № 1-кс/334/1853/20, № 1-кс/334/1901/20 (справа № 334/5211/20).

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, та призначити покарання в межах санкції зазначеної статті.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 , яка була єдиним свідком, яка бачила весь конфлікт з самого початку і до його завершення. Так, зазначений свідок вказувала, що ОСОБА_14 першим завдав удару ОСОБА_8 та дії ОСОБА_8 були відповіддю на агресію потерпілого. ОСОБА_14 один раз вдарив ОСОБА_8 ногою, потім декілька разів ударив руками і тільки після цього ОСОБА_8 наніс удар у відповідь.

Обвинувачений ОСОБА_8 поясняв, що в нього був словесний конфлікт із потерпілим, який до бійки не доходив. В якийсь момент він побачив, як на нього біжить ОСОБА_14 , який підстрибнув та наніс удар ногою в груди, ближче до передпліччя, від чого він відчув біль та те, що потекла кров. В той же момент, від удару його відкинуло назад і він вдарився спиною об огорожу, а в цей момент до нього наблизився потерпілий та став наносити удари руками в обличчя та голову. Він дістав ніж, щоб налякати потерпілого, однак не розрахував близьку дистанцію та наніс один удар ножем в область грудей потерпілого, після чого потерпілий пішов назад, а він розвернувся та став відходити від місця.

На підтвердження показань ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 свідчить висновок експерта № 1095 від 21.09.2020 року.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 підтвердили, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 відбувався словесний конфлікт, який розпочав потерпілий. Про обопільну бійку ніхто з них не зазначав. Тому висновки суду в частині обопільної бійки не відповідають фактичним обставинам справи.

Висновок суду про те, що під час відбивання ударів потерпілого в руці обвинуваченого ОСОБА_8 вже перебував ніж, який він дістав з-під поясного ременю, суперечить показанням свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд в порушення вимог кримінального процесуального законодавства взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 , надані нею під час проведення слідчого експерименту, а не ті, які отримані ним безпосередньо.

Зазначає, що судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_14 спочатку наніс ОСОБА_8 удар ногою, після чого наніс не менше шести ударів руками в область обличчя та тулуба ОСОБА_8 . Тобто, ОСОБА_14 зробив напад із застосуванням фізичного насилля до ОСОБА_8 , в зв`язку із чим ОСОБА_8 був вимушений захищатися і знаходився у стані необхідної оборони. Таким чином, вважає, що ОСОБА_8 скористався своїм правом на необхідну оборону, однак перевищив межі, передбачені законодавством, в зв`язку із чим його дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Крім того, вважає незрозумілим визнання судом недопустимим доказом висновок експерта від 03.10.2020 року № 563/к, оскільки при отриманні цього доказу не допущено жодних порушень діючого законодавства.

Також просить відмовити у задоволенні позовних заяв потерпілих, окрім матеріальних затрат на поховання, оскільки сам потерпілий винний в тому, що сталося, і його поведінка, а саме той факт, що після розмови з дружиною по телефону, останній поїхав на зустріч з іншою дівчиною, спростовує доводи, викладені в позовних заявах.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 не погоджуються з оскаржуваним вироком у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_8 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні висловився на підтримку своєї апеляційної скарги. Стосовно апеляційної скарги представника потерпілої заперечував.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу свого захисника та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої. Зазначив, що на нього був скоєний напад несподівано ззаду. Умислу на вбивство у нього не було.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу свого представника, при цьому, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника. Зазначила, що її брат був без зброї, він не створював загрози для обвинуваченого. Просить призначити обвинуваченому максимально суворе покарання.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог апеляційних скарг. Зазначив, що кваліфікація дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам. Дії потерпілого не створювали загрози для обвинуваченого, а призначене покарання є достатнім.

У судове засідання апеляційної інстанції представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився. Враховуючи дані обставини, а також відсутність заперечень з боку потерпілої ОСОБА_7 щодо розгляду провадження за відсутності її представника, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі адвоката ОСОБА_10 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, зазначивши, що його дії були самозахистом.

Стосовно обставин події ОСОБА_8 пояснив, що 15.09.2020 року близько 18.00 години він перебував на майданчику біля магазину «Міхалич» з дружиною, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вживали спиртне. При ньому у пакеті були закуска та сапожний ніж шириною 3 см.,у нього відбувся конфлікт із ОСОБА_18 через гроші, який згодом владнали. Неподалік від них перебував потерпілий з дівчиною, який декілька разів робив їм зауваження з приводу гучної розмови. При цьому, потерпілий з двома дівчинами відійшов трохи далі та став погрожувати йому. Через деякий час потерпілий підбіг до нього з правої сторони та вдарив його ногою у сонячне сплетіння, від чого він уперся в дерево. Потерпілий, побачивши, що він не впав, наніс йому декілька ударів руками по обличчю, він захищався, намагаючись відбиватись руками. Далі він відчув різкий біль у правій ключиці, машинально дістав за поясного ременя ніж правою рукою та відмахнувся від потерпілого один раз ножем, але як саме не пам`ятає.

ОСОБА_8 зазначив, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було. Вказаний ніж він поклав за поясний ремінь після того, як нарізав ним закуску на столі. Потерпілий після удару впав на землю. Він відійшов вбік. Далі він підійшов до столу, за яким вони вживали горілку, забрав пів пляшки горілки, пакет з закускою та свою куртку і пішов з місця події на мікрорайон. Медичну допомогу потерпілому він не намагався надати. По дорозі він допив горілку. Пакет з закускою та ніж він в подальшому загубив. Наступного дня близько 05.30 години він спав на лавочці неподалік від магазину «АТБ», коли йому зателефонувала дружина та повідомила, що він вбив потерпілого, після чого він пішов додому та ліг спати. Ввечері, близько 17.00 години, до нього приїхали поліцейські, затримали його та доставили до Дніпровського ВП.

Вважає, що конфлікт, який стався з потерпілим було можливо вирішити без застосування ножа, у нього була можливість залишити місце події, але він цього не міг зробити через те, що залишалась дружина.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним в судовому засіданні, узгоджуються з показаннями, наданими ним 23.11.2020 року під час проведення слідчого експерименту за його участю, в ході якого ОСОБА_8 відтворив обстановку та обставини події, яка відбувалась 15.09.2020 року, пояснив обставини та механізм спричинення ним ножового поранення потерпілому ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 211-215).

При цьому, колегія суддів зазначає, що місцевий суд обґрунтовано визнав неналежним доказом протокол проведення слідчого експерименту від 25.09.2020 року за участю ОСОБА_8 , оскільки він за своїм змістом прямо чи непрямо не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, з тих підстав, що обвинувачений відмовився від участі у слідчому експерименті (т. 2 а.п. 93-96).

Разом з тим, незважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини через незгоду із кваліфікацією, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, оскільки він захищався від потерпілого і знаходився у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Показання потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_7 не стосуються обставин умисного вбивства ОСОБА_14 , оскільки останні не були очевидцями даної події.

За показами свідка ОСОБА_12 15.09.2020 року близько 21.30 21.50 години він зустрівся з обвинуваченим в магазині «Міхалич» по вул. Бородінській в м. Запоріжжі. Обвинувачений був випивший. Вони вживали алкогольні напої біля магазину. З ним також були ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Коли вони підійшли до магазину, то там вже був потерпілий з дівчиною на відстані приблизно 3,5 метри від магазину. Коли обвинувачений відійшов від стола до магазину, у нього стався конфлікт з потерпілим. Вони кричали один на одного, використовуючи нецензурну лайку. Сварка тривала приблизно 15-20 хвилин. Обвинувачений стояв біля паркану. При цьому, у обвинуваченого у руках нічого не бачив. Далі, він пішов в магазин і в цей час потерпілий намагався вдарити обвинуваченого ногою, після чого упав головою на бордюр. Він бачив, як ОСОБА_8 наніс потерпілому удар рукою зверху вниз. Далі, обвинувачений одразу побіг та залишив місце події.

Свідок також зазначив, що поліцію викликала продавець ОСОБА_22 . Він підійшов до потерпілого та побачив отвір на грудях потерпілого в районі серця, тілесних ушкоджень на його обличчі не було. Також бачив дірку у нього в голові.

Показання свідка ОСОБА_12 , надані ним в судовому засіданні, відповідають показанням, наданим ним 06.11.2020 року під час проведення слідчого експерименту за його участю, в ході якого свідок відтворив обстановку та обставини події, яка відбувалась 15.09.2020 року, та пояснив обставини та механізм спричинення обвинуваченим ножового поранення потерпілому (т. 1 а.п. 224-229).

Свідок ОСОБА_11 , яка є цивільною дружиною обвинуваченого, пояснила, що 15.09.2020 року у вечері вони пішли в магазин «Міхалич» по вул. Бородінський. Поряд з магазином за столиком стояли ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які пили пиво. Вони підійшли до них, відбувся конфлікт у чоловіка із ОСОБА_18 , вирішили все владнати, випили грамів по сто горілки. В цей час на таксі приїхав потерпілий. Він був у стані алкогольного сп`яніння, що вона визначила по хиткій ході. Біля автомобіля потерпілого зустріла ОСОБА_25 , яка до цього стояла біля магазину. Потерпілий купив в магазині пиво і вони пили його біля магазину на відстані приблизно 4-5 метрів від них. Обвинувачений пішов в магазин. Далі, потерпілий висловив невдоволення обвинуваченому щодо гучної розмови, словесна перепалка була на підвищених тонах. Вона стояла спиною до них, а коли обернулась, то побачила, що потерпілий падає. Вона одразу підбігла до нього та побачила на ньому пляму крові зліва на грудях. Поліцію та бригаду ШМД на місце події викликали або продавець, або ОСОБА_26 . Обвинувачений зник. Крім того, свідок пояснила, що була в поліції майже добу, після чого її привезли додому. По дорозі поліцейські зі свого телефону зателефонували обвинуваченому та передали їй телефон. Вона сказала, щоб той йшов додому. Де весь час був обвинувачений їй невідомо.

Згідно показів свідка ОСОБА_17 , яка працює продавцем магазину «Міхалич», розташованого по вул. Бородінській, 108, влітку 2020 року близько 21.30 години обвинувачений зі своєю співмешканкою ОСОБА_19 прийшли в магазин та купили пляшку горілки об`ємом 0,5 літри, після чого стали на дворі біля пня. Коли обвинувачений купував горілку, він показав їй згорнуту прямокутником газету та повідомив, що в ній ніж. Але сам ніж вона не бачила. Обвинувачений був випивший. Вони стояли на вулиці. Поряд з ними були також ОСОБА_24 та ОСОБА_27 . Через годину приїхав потерпілий та купив два бокали сидру. Потерпілий був тверезий. Він був з Настею. Потерпілий стояв біля парапету, а обвинувачений з компанією біля пня на відстані 3-4 метри від потерпілого. Через те, що обвинувачений гучно розмовляв, потерпілий зробив йому зауваження. Між ними виникла сварка, яка через 3-4 хвилини припинилась. Хвилин через 5-10 між ними знову розпочалась сварка. Вона чула наступні вислови чоловіків щодо заспокоєння та небажання цього робити і пропозиції розібратися. Кому саме з них належать ці вислови вона сказати не може, бо був шум. Ще через десять хвилин вона почула удар об паркан, який примикає до магазину. Вона визирнула з магазину та побачила, що потерпілий зробив крок вперед та впав обличчям на землю, вона бачила на грудях кров. Обвинуваченого у її полі зору не було. До потерпілого підійшли ОСОБА_28 , ОСОБА_24 та ОСОБА_29 . Перша намагалась робити потерпілому штучне дихання. Руки у неї були в крові. ОСОБА_23 також метушився поряд, він був дуже п`яний. Далі ОСОБА_24 викликала бригаду ШМД.

За показаннями свідка ОСОБА_16 : вона була знайома з потерпілим та знайома з обвинуваченим, 15.09.2020 року приблизно о 22.00 годині вона та потерпілий ОСОБА_30 стояли поряд з магазином «Міхалич» по вул. Бородінській у м. Запоріжжі. ОСОБА_30 приїхав на таксі та замовив чотири бокали сидру. Поряд з ними стояла компанія обвинуваченого. Останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. Його компанія вживала горілку. Виник конфлікт між обвинуваченим та його знайомим чоловіком. Вони гучно розмовляли, через що потерпілий зробив їм зауваження. Компанія обвинуваченого не реагувала. Коли потерпілий пішов за сидром, обвинувачений з іншим чоловіком з його компанії підійшли до неї та щось їй сказали. Потерпілий, який стояв біля магазину на відстані близько 4 метрів і бачив це, сказав чоловікам відійти від неї.

Свідок вказала на бійку обвинуваченого зі своїм знайомим та на бійку обвинуваченого із потерпілим, в ході якої обвинувачений підвівся та наніс потерпілому один удар ножем у грудну клітину, який дістав з власного одягу. Після цього обвинувачений відійшов, а потерпілий упав. Викликали бригаду ШМД. Обвинувачений одразу відійшов на інший бік дороги і стояв за деревом. Ніж був у нього в руці. Потім вийшов на дорогу та покликав свою дружину. Та відмовилась йти до нього, обвинувачений сказав, що попереджав потерпілого.

Показання свідка ОСОБА_16 , надані нею в судовому засіданні, частково відповідають показанням, наданим нею 20.11.2020 року під час проведення слідчого експерименту за її участю, в ході якого свідок відтворила обстановку та обставини події, яка відбувалась 15.09.2020 року, та пояснила обставини та механізм спричинення обвинуваченим ножового поранення потерпілому (т. 2 а.п. 49-54).

Стосовно наявності деяких неузгодженостей у вказаному доказі з показаннями свідка, наданими нею під час допиту в судовому засіданні, колегія суддів зазначає, що неможливість згадати окремі події внаслідок проміжку часу, а також неповнолітній вік свідка, пояснюють наявні неточності у відомостях, які повідомила неповнолітній свідок ОСОБА_16 під час слідчого експерименту та під час допиту в судовому засіданні, в тому числі щодо причини конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, кількості ударів, нанесених потерпілим обвинуваченому та подіям, які безпосередньо передували цій бійці.

Однак такі неточності не впливають на загальне сприйняття обставин події та відтворюють їх у достатньому об`ємі.

Допитана свідок ОСОБА_13 пояснила, що наприкінці вересня 2020 року о 22.00 годині біля магазину «Міхалич» вона розмовляла з продавцем цього магазину. Неподалік за столиком перебував обвинувачений зі співмешканкою. Через деякий час підійшли потерпілий з ОСОБА_31 . Між потерпілим та обвинуваченим стався конфлікт, який тривав приблизно 5 хвилин. Конфлікт переріс у бійку. Вони наносили один одному удари руками по тулубу. Це відбувалось на відстані 5-7 метрів від неї. Вона під час конфлікту відійшла вбік, почула крик дівчат, обернулась та побачила, що потерпілий лежав на землі на спині, а над ним схилились ОСОБА_32 та співмешканка обвинуваченого. Поряд з ними також був ОСОБА_33 у цей час вже не було на місці події. На грудях потерпілого вона побачила кров, викликала бригаду ШМД.

Також свідок зазначила, що потерпілий не перебував у стані алкогольного сп`яніння, натомість обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Показанням вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події, у показаннях свідків не вбачається.

Доводи захисника про те, що суд не врахував показання свідка ОСОБА_16 не відповідають дійсності, оскільки місцевий суд надав оцінку показанням вказаного свідка у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження. При цьому незгода із наданим судом аналізом не вказує на його відсутність.

Крім того, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

Протоколом огляду місця події від 16.09.2020 року засвідчується огляд відкритої ділянки місцевості, яка розташована між фасадною стороною домоволодіння по АДРЕСА_2 та автодорогою по зазначеній вулиці, за результатами якого виявлений труп ОСОБА_14 з відповідними тілесними ушкодженнями та вилучені, зокрема особисті речі ОСОБА_14 , змив нашарування речовини бурого кольору з поверхні бетонного бордюру біля голови трупу, нашарування речовини бурого кольору біля лівої руки трупу, мікрочастки з обох кистей трупу (т. 1 а.п. 110-135).

З протоколу огляду трупа від 16.09.2020 року вбачається, що слідчим оглянутий труп ОСОБА_14 , зафіксовані вичавлені тілесні ушкодження, які описані у протоколі, та вилучено одяг з трупу футболка, джинси, труси, кросівки, шкарпетки; зразки волосся, змиви з кистей рук (т. 1 а.п. 136-142).

Згідно висновку експерта від 15.10.2020 року № 3962 смерть ОСОБА_14 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням серця, що ускладнилося масивною крововтратою.

При проведенні експертизи трупа ОСОБА_14 виявлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки зліва, яка проникає в грудну порожнину, пошкоджує по ходу ранового каналу підшкірно-жирову клітковину, міжреберні м`язи, переднє середостіння, перикард, праве передсердя і міжшлуночкову перегородку серця, яке утворилося перед смертю і перебуває у прямому причинному зв`язку з її настанням, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя.

Одночасно виявлені поверхневі різані рани: на спинці носа зліва, в проекції лівого виличного бугра, на передній поверхні шиї. Характеристики цих ушкоджень дозволяють зробити висновок, що всі вони утворилися перед настанням смерті від дії предмету (-ів), що мав (-ли) ріжучі властивості, у прямому причинному зв`язку з нею не знаходяться, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Садна: в лобній ділянці справа, на спинці носа, на підборідді, на задній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу. Ці ушкодження утворилися від дії тупого (-их) предмету (-ів) перед настанням смерті, у прямому причинному зв`язку з нею не знаходяться, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. У даних тілесних ушкодженнях не відобразилися характерні та (-чи) специфічні властивості предметів, які травмували, що не виключає їх утворення від дії рук, ніг, інших тупих предметів. Також встановлено приналежність рідкої крові трупа ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 152-161).

Висновком експерта від 21.09.2020 року № 1095 встановлено, що рана у проекції правої ключиці; садна правого передпліччя, правої гомілки у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Висловитись про знаряддя та спосіб спричинення за наданими даними не є можливим. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень утворився від не менш, ніж шести травматичних впливів. Відомостей, які визначають послідовність спричинення за наданими даними не виявлено. Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи, на момент проведення огляду (від 18.09.2020 року), ознаки загоєння відповідають давності спричинення 2-3 доби (т. 2 а.п. 15-16, 110).

Відповідно до висновку експерта від 25.09.2020 року № 2923 визначено приналежність рідкої крові ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 191, т. 2 а.п. 97-98).

За висновком експерта від 19.10.2020 року № 2931 у зразку ґрунту, вилученого під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є потерпілий ОСОБА_14 . Походження крові від ОСОБА_8 також не виключається при наявності у нього на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1 а.п. 182-184, т. 2 а.п. 105-106).

Згідно висновку експерта від 21.10.2020 року № 2930 у плямах на футболці та на підошві правої кросівки потерпілого ОСОБА_14 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є сам потерпілий ОСОБА_14 . Домішка крові ОСОБА_8 не виключається при наявності у нього на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1 а.п. 169-172, т. 2 а.п. 99-100).

Висновком експерта від 22.10.2020 року № 2932 встановлено, що у марлевому тампоні зі змивом з бордюру біля трупа ОСОБА_14 , вилученого з місця події, встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є потерпілий ОСОБА_14 . Походження крові або її домішка від ОСОБА_8 також не виключається при наявності у нього на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1 а.п. 178-180, т. 2 а.п. 103-104).

Відповідно до протоколу огляду речей від 17.09.2020 року слідчим в присутності свідка ОСОБА_11 : чоловіча футболка чорного кольору з написом «Catch 22», чоловічі кросівки чорного кольору марки «Colombia» та джинсові штани синього кольору «Dockhouse». Штани та футболка мають сліди речовини бурого кольору (т. 1 а.п. 193-198).

Згідно висновку експерта від 23.10.2020 року № 2957 на футболці та джинсових штанах ОСОБА_8 встановлена наявність крові людини та виявлено антигени, що не виключає походження крові від особи (осіб), як у ОСОБА_14 та (або) ОСОБА_8 при наявності у останнього, на момент скоєння злочину, тілесних ушкоджень з зовнішною кровотечею. Домішка крові особи (осіб) не виключається (т. 1 а.п. 174-176, т. 2 а.п. 101-102).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.09.2020 року свідок ОСОБА_12 за рисами обличчя, формою носу, вух, губ, розрізу очей, впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , який 15.09.2020 року здійснив вбивство поблизу магазина «Міхалич» за адресою: вул. Бородінська, 108, м. Запоріжжя (т. 2 а.п. 77-78).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.09.2020 року неповнолітній свідок ОСОБА_16 впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 за рисами зовнішності та обличчю, який 15.09.2020 року, знаходячись біля магазину «Міхалич» по вул. Бородінській у м. Запоріжжі, наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 185-187).

Відповідно до висновку експерта від 12.11.2020 року № 536/к встановлено, що утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_14 , за механізмом, зазначеним у протоколах допиту свідка ОСОБА_12 та слідчого експерименту з ним неможливе через розбіжності у кількості, характері та локалізації завданих травматичних впливів, зазначених у показаннях свідка (т. 2 а.п. 113-126).

Наданий неповнолітним свідком ОСОБА_16 , відеозапис, який міститься у файлі, що збережений на оптичному носії інформації CD-R «NANOTEX», містить зображення чоловіка, який на дорозі промовив фразу (мовою оригіналу): «Я его предупреждал» (т. 1 а.п. 200-202).

З листа Управління організаційного-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Запорізькій області від 30.09.2020 року № 2424/1302-2020 та аудіозапису, який міститься у файлі, збереженому на оптичному носії інформації DVD-R «ANV», вбачається, що 15.09.2020 року о 23.04 годині службі «102» надійшло повідомлення від диспетчера служби «103» з абонентського номері НОМЕР_1 про ножове поранення в грудну клітину чоловіку віком 22 23 роки по АДРЕСА_2 , навпроти магазину «Міхалич». Повідомлення служба «103» отримала з абонентського номеру НОМЕР_2 (т. 1 а.п. 216-219).

Відповідно до листа КНП «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» Запорізької обласної ради від 25.09.2020 року № 1404/01-06 та аудіозапису, який міститься у файлі, збереженому на оптичному носії інформації DVD-R «ANV», 15.09.2020 року о 23.04 годині диспетчеру служби «103» від невідомої жінки (покупця магазину) надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким під час бійки хлопця вдарили ножем в серце. На задньому фоні телефонної розмови (30 та 40 секунда розмови) чутно чоловічий голос, який двічі промовив наступну фразу (мовою оригіналу): «Я его предупреждал» (т. 1 а.п. 220-223).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 05.10.2020 року № 403 обвинувачений ОСОБА_8 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді психічних й поведінкових розладів, внаслідок уживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Дії ОСОБА_8 були обумовлені станом алкогольного сп`яніння. Характерних феноменологічних ознак стану сильного душевного хвилювання (фізіологічним афектом або іншим емоційним станом: стресом, фрустрацією, образою, гнівом, ревнощами тощо) не виявляв. ОСОБА_8 у ході психоексперементального обстеження з урахуванням його анамнезу виявляє алкогольну деградацію особистості, що має значення у даному кримінальному провадженні. Тому він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування (т. 1 а.п. 230-237, т. 2 а.п. 107-109).

Отже, на переконання колегії суддів, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недопустимість як доказу висновку експерта від 03.12.2020 року № 563/к, в якому зазначено, що утворення встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 за механізмом, зазначеним у протоколах допиту свідка ОСОБА_16 та слідчого експерименту з нею неможливе через розбіжності у кількості, характері та локалізації завданих травматичних впливів, зазначених у показаннях свідка (т. 2 а.п. 55-67), з огляду на те, що в порушенням вимог ч. 1 ст. 101 та п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України вказаним висновком експерта вирішене питання, яке не ставилось слідчим в постанові про доручення на проведення судово-медичної експертизи від 20.11.2020 року.

З огляду на вказане, доводи захисника, що при отриманні вказаного доказу не було допущено жодних порушень діючого законодавства, є неспроможними.

Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом висновок експерта від 31.12.2020 року № 556/к, в якому зазначено, що утворення тілесного ушкодження, що призвело до смерті ОСОБА_14 , за механізмом, на який вказав свідок ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту від 06.11.2020 року за його участю, не виключається внаслідок одного удару ножем, за умови що клинок ножа володів колючо-ріжучими властивостями (т. 1 а.п. 238-248), оскільки вказаний висновок експерта наданий стороні обвинувачення після направлення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 до суду, а отже не був відкритий сторонам кримінального провадження, що відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України позбавляє суд права допустити відомості, що містяться у висновку експерта, як докази.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційної скарги захисника їх не спростовують.

Таким чином, дії ОСОБА_8 , за вищевказаними обставинами, відповідають кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

Поряд із цим, надаючи оцінку доводам захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого, оскільки обвинувачений лише захищався від дій потерпілого, який наносив йому тілесні ушкодження, та перебував у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, колегія суддів зазначає, що такі доводи повністю спростовуються показаннями свідків, висновками судово-медичних експертиз та іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Закріплене вказаною правовою нормою право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Разом з тим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Таким чином, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 липня 2019 року у справі № 524/113/15-к (провадження № 51-2472км18) та від 2 вересня 2021 року у справі № 722/910/19 (провадження № 51-1936км21).

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого і діяв в стані необхідної оборони, є неприйнятними, оскільки ст. 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно-небезпечного посягання.

Як вбачається з показань самого обвинуваченого ОСОБА_8 , а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_14 виникла сварка, яка в подальшому переросла в обопільну бійку.

Як потерпілий ОСОБА_14 , так і обвинувачений на першому етапі бійки діяли лише за допомогою власних фізичних сил, потерпілий не застосовував сторонніх предметів та не мав сторонньої підтримки з боку інших осіб.

Під час бійки обом її учасникам були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Вказані обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 , протоколами слідчих експериментів з вказаними особами від 23.11.2020 року та 20.11.2020 року, а також висновками експертів від 21.09.2020 року № 1095 та від 15.10.2020 року № 3962; від 03.12.2020 року № 563/к.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що за висновком експерту від 21.09.2020 року № 1095 обвинувачений ОСОБА_8 отримав не менше ніж 6 травматичних впливів, а за висновком експерта від 03.12.2020 року № 563/к потерпілий ОСОБА_14 отримав не менше ніж 13 травматичних впливів (1-колото-різане, 3- різаних, 9-дія тупого предмету).

Отже, що відомості, які зазначені у висновку експерта від 15.10.2020 року № 3962 про поверхневі різані рани на трупі ОСОБА_14 , а саме на спинці носа зліва, в проекції лівого виличного бугра, на передній поверхні шиї, які утворилися перед настанням смерті від дії предмету (-ів), що мав (-ли) ріжучі властивості та мають ознаки легких тілесних ушкоджень, у сукупності з показаннями свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_34 , вказують на те, що в руці обвинуваченого ОСОБА_8 вже перебував ніж, який він дістав з-під поясного ременю та спричиняв ним потерпілому різані рани, тому переваги з боку потерпілого не існувало.

Вище вказані обставини у своїй сукупності спростовують твердження захисника про те, що обвинувачений дістав ніж, щоб налякати потерпілого, однак не розрахував близьку дистанцію та наніс один удар потерпілому, вже після того, як потерпілий вдарив його ногою та почав наносити удари руками в обличчя та голову.
Одночасно слід зауважити, що беззаперечні дані щодо отриманих потерпілим тілесних ушкоджень спростовують показання свідка ОСОБА_12 , надані останнім під час слідчого експерименту та у судовому засіданні в частині кількості нанесених обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень.

В подальшому, як правильно було встановлено місцевим судом, під час бійки обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_14 проникаючий удар вищевказаним ножем, від якого останній помер на місці події.

Згідно показів обвинуваченого ОСОБА_8 він відчув різкий біль у правій ключиці, після чого машинально дістав з-під поясного ременя ніж правою рукою та відмахнувся від потерпілого ним один раз, але як саме не пам`ятає, при цьому умислу на вбивство потерпілого у нього не було.

Проте, матеріали провадження засвідчують, що ніж обвинувачений дістав раніше, той перебував у його руці під час обопільної бійки.

Звертає на себе увагу й нанесення обвинуваченим ножового поранення потерпілому у життєво важливий орган серце із значною силою, оскільки ніж занурився у грудну клітину потерпілого на 10-11 см, що свідчить про намір обвинуваченого позбавити життя потерпілого. На це вказує локалізація поранення, значна сила удару, з якою було заподіяно тілесне ушкодження, що, на переконання колегії суддів, спростовує версію обвинуваченого про випадковість його спричинення ножем.

До того ж, сам обвинувачений зазначав, що конфлікт з потерпілим було можливо вирішити без застосування ножа, при цьому, у нього була можливість припинити бійку, що додатково спростовує версію захисника, викладену в апеляційній скарзі, про те, що обвинувачений діяв у стані необхідної оборони і захищався від протиправних дій потерпілого.

В цьому контексті колегія суддів зауважує на висновку експерта від 15.10.2020 року № 3962, відповідно до якого довжина ранового каналу поранення грудної клітки з ушкодженням серця ОСОБА_14 становила близько 10-11 см., що також спростовує версію сторони захисту щодо механізму спричинення інкримінованого ножового поранення, а саме шляхом відмахування.

Колегія суддів також зауважує на тому, що одразу після події і до приїзду поліцейських обвинувачений ОСОБА_8 залишив місце події, прихопивши з собою предмет злочину ніж, який в подальшому втратив.

Заслуговують на увагу й висловлювання обвинуваченого під час залишення місця події, зафіксовані в показаннях свідка ОСОБА_16 , відеозаписі, який міститься у файлі «WhatsApp Video 2020-12-07 at 13.31.52.mp4», а також аудіозаписі, який міститься у файлі «НИКОЛАЕВА 3.wav», що свідчить про те, що під час конфлікту обвинувачений погрожував потерпілому застосуванням ножа.

Вказані обставини переконують колегію суддів у тому, що обвинувачений розумів, що здійснює посягання на життя потерпілого та свідомо допускав настання наслідків у виді смерті останнього.

Щодо обставин виникнення та розвитку конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_14 , колегія суддів погоджується з висновком, зробленим місцевим судом, про те, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим розпочався зі словесної перепалки, а згодом переріс у обопільну бійку.

При цьому, під час бійки свідки знаходились поруч, однак підстав для втручання не вбачали, що поряд із відсутністю у потерпілого сторонніх предметів, можливих для нанесення тілесних ушкоджень, свідчить про відсутність реальної, невідворотньої в інший спосіб, загрози для обвинуваченого.

З цього випливає, що між потерпілим та обвинуваченим відбувалася обопільна бійка і дії потерпілого ОСОБА_14 , який хоча і першим почав завдавати удари обвинуваченому ОСОБА_8 , за своїми об`єктивними ознаками не створювали реальної та безпосередньої загрози для останнього, а відтак, і не викликали невідкладної необхідності у її відверненні з боку обвинуваченого, більш того із застосуванням ножа, з огляду на відсутність у потерпілого будь-якої зброї.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 були відсутні підстави вважати, що на нього потерпілим ОСОБА_14 вчиняється суспільно небезпечне посягання, яке потребує заподіяння останньому шкоди, необхідної і достатньої для негайного його припинення.

Спосіб вчинення злочину, спрямованість удару, локалізація та характер заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, переконує колегію суддів у наявності умислу у обвинуваченого ОСОБА_8 саме на заподіяння смерті потерпілому.

Посилання захисника на висновок експерта № 1095, яким встановлено наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які за своєю класифікацією віднесені до легких тілесних ушкоджень, поряд із іншими об`єктивними обставинами події не давали обвинуваченому підстав для застосування по відношенню до потерпілого ножа та нанесення ним удару потерпілому, до того ж в життєво важливий орган в область серця.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 під час вчинення умисного вбивства потерпілого не перебував у стані необхідної оборони, а тому його дії обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи захисника про те, що висновки суду в частині обопільної бійки не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду судом першої інстанції у відповідності до абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України були уточнені викладені в обвинуваченні обставини, за яких ОСОБА_8 наніс ОСОБА_14 один удар в область грудної клітини зліва, від якого останній помер на місці події. А саме, стороною обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що вказаний удар був нанесений під час сварки між обвинуваченим та потерпілим.
Разом з тим, під час дослідження доказів місцевий суд встановив, що вказаний удар ножем був нанесений обвинуваченим потерпілому під час обопільної бійки, що підтверджується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , показаннями свідка ОСОБА_16 , а також висновками експертів від 15.10.2020 року № 3962 та від 21.09.2020 року № 1095, які підтверджують вказаний факт.
При цьому, вказане уточнення місцевого суду не вплинуло на обсяг висунутого обвинувачення.

Вимога захисника про необхідність відмови в задоволенні цивільних позовів потерпілих, окрім матеріальних затрат на поховання, з огляду на те, що потерпілий сам винен в тому, що сталося, не заслуговують на увагу, поведінка потерпілого не впливає на необхідність стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, що є наслідком встановлення провини обвинуваченого.

Щодо доводів представника потерпілої про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів зазначає наступне.

Всупереч твердженню апелянта, міра покарання, призначена обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно ст.ст. 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про його особу, який раніше не судимий, у шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевий суд визнав щире каяття, яке виразилось у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене. При цьому, обставиною, що згідно ст. 67 КК України, обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який визначив не в мінімальних межах, визначених відповідною санкцією статті.

Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є занадто м`яким.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт не наводить переконливого обґрунтування в своїй апеляційній скарзі щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією статті. Всі обставини справи та дані щодо особи обвинуваченого при призначені останньому покарання були враховані місцевим судом.

До того ж, висуваючи вимогу про фактичне погіршення становища обвинуваченого, представник потерпілої просить змінити вирок суду, що не узгоджується з положеннями ст. 408 КПК України, оскільки апеляційний суд наділений повноваженнями змінити вирок суду лише у випадках, коли зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги сторони захисту та потерпілої сторони залишити без задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Ленінськогорайонного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4