287/749/20
1-кп/279/126/22
У Х В А Л А

27 січня 2022 року
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які приймають участь дистанційно, по клопотаннях прокурора по кримінальному провадженню №0000012 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 п.п.6, 12 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.27, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України

Обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який закінчує свою дію 30.01.2022 року. Завершення судового розгляду до спливу вказаного строку не можливо.

Прокурором подані клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 зазначається наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не припинились, оскільки офіційно не працевлаштований, не зареєстрований на території Житомирської області, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, може впливати на свідків, які проживають в тому ж населеному пункті, є членами його сім`ї, а більш м`які запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 зазначається наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки не має постійного місця роботи та проживання, може спливати на свідків, не прибувати до суду.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав і просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою позицію не висловив, зазначив, що таку висловить його захисник.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки наведені прокурором ризики не обґрунтовані, вважає достатнім запобіжним заходом може бути цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою позицію не висловив. зазначив. що таку висловить адвокат.

Захисник ОСОБА_4 , який здійснює захист ОСОБА_7 за доручення центру вторинної безоплатної допомоги при розгляді поданого клопотання, проти його задоволення заперечив, оскільки доказів на підтвердження зазначених у клопотанні ризиків не подано, що є підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст.331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою та до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховується серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризиків можливого переховування або повторного вчинення кримінальних правопорушень (висновки ЄСПЛ в справах «Ілійков проти Болгарії» (суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування), «Летельє проти Франції» (тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу) .

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, наслідком одного з яких стала загибель людини, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, що відповідно до ст.183 ч.2 п.4 КПК України дало можливість застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На даний час продовжують існувати та не зменшились такі ризики, як можливість переховування від суду, вплив на свідків, деякі з яких входять до складу його родини. При цьому враховується, що власного житла, офіційних джерел доходів, місця постійного проживання та роботи на території Житомирської області ОСОБА_6 не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому, продовження обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, які на даний час продовжують існувати.

Обставин, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою суду не наведено, відповідних доказів не подано.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд дійшов висновку про необхідність його часткового задоволення.

Так, кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у даному випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку .

Згідно практики Європейського Суду доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, якщо спочатку тяжкість злочину, у якому обвинувачується особа та підозра, що вона може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину. Однак, сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого періоду тримання під вартою (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), рішення від 26 липня 2001 року).

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, «саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про продовження строку тримання під вартою. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі впливом певного часу ця умова перестає бути достатньою».

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України», рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

З червня 2020 року кримінальне провадження перебуває в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

Наразі судом проведено дослідження показань потерпілої особи та здійснено перехід до допиту свідків.

Доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, що зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, та не може служити виправданням тривалого тримання під вартою.

Судом також враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 , раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання в іншій області, яке знаходиться в значній відстані від місця проживання потерпілої та свідків, що не дасть можливості впливу на останніх; речові докази вилучено органом розслідування.

Одночасно враховується, що прокурором у поданому клопотанні не наведено нових доводів, які дають підстави для продовження утримання ОСОБА_7 під вартою.

Подане клопотання, та зміст клопотань, які подавались раніше, мають тотожний зміст, зазначення тих самих ризиків, на що вже зверталась увага захисниками при висловлюванні своїх позицій при їх розв`язанні.

Таким чином, за результатами встановлених при розгляді клопотання обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, а також відсутності доказів того, що ОСОБА_7 може вчинити інше правопорушення, суд дійшов до переконання про недоведеність чинників, на які посилається прокурор, які дають підстави для подальшого утримання обвинуваченого останнього під вартою.

Забезпечення виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальних обов`язків може бути досягнуто шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу та змінює запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.176-178,183,194,196,197, 199 , 331 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити до 27.03.2022 року включно.

Ухвала діє до 27.03.2022 року.

Копію ухвали направити уповноваженій особі місця попереднього ув`язнення.

Клопотання прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт строком на два місяці до 27.03.2022 року включно.

Заборонити ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово .

Зобов`язати ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до Коростенського міськрайонного суду Житомирській області, не відлучатись з місця проживання без дозволу суду, утриматись від спілкування з потерпілими, свідками.

Зобов`язати Зарічненське ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області (Зарічне, Вараського р-ну, вул.Центральна, 63, Рівненська область, 34000) негайно поставити на облік ОСОБА_7 , про що повідомити Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 27.03.2022 року.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1