ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/284/22 Справа № 712/1983/22 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченої захисниківОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження № 0002304 від 25.08.2021 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 квітня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 19 червня 2022 року, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження № 0002304 від 25.08.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України.

У судовому засіданні 19 квітня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси продовжено відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 19 червня 2022 року, включно.

Продовжуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є й надалі актуальними, при цьому, підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених на інший більш м`який, суд не вбачав.

В оскаржуваній ухвалі місцевим судом зазначено, що за змістом положень ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини, та з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченим діянь, як вони сформовані у обвинуваченні, суд прийшов до висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1-4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати здійсненню правосуддя, незаконно впливати на свідків, а тому перебуваючи на свободі може вплинути на них та їхні подальші покази.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 квітня 2022 року та постановити нову ухвалу в якій змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час, посилаючись на те, що місцевим судом не взято до уваги жодних доводів сторони захисту, тоді як ОСОБА_10 має сталі соціальні зв`язки: одружений, має сина, матір похилого віку (80 років) за якою здійснює догляд та яка має власну квартиру і стороною захисту було запропоновано взяти під домашній арешт обвинуваченого за місцем проживання матері, де останній характеризується позитивно.

Вважає, що будь-яких підстав тримання під вартою ОСОБА_10 не має, так як будь-які ризики, які перераховує сторона обвинувачення відсутні і надумані. Так ризик впливу на потерпілих спростовується заявою самих потерпілих, які просили змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_10 із тримання під вартою на домашній арешт. Тиснути на свідків немає сенсу, так як всі їх покази підтверджуються записами на відеокамери, яку вони передали слідству.

Сторона захисту вважає абсурдним твердження сторони обвинувачення, які взяті до уваги Придніпровським районним судом м.Черкаси про те, що ОСОБА_10 може вчинити інший злочин, переховуватися від слідства розуміючи тяжкість покарання за тяжкий злочин, з врахуванням того, що злочин, в якому він обвинувачується є не умисним та який скоєний із-за халатності.

Зазначає, що переховуватися від слідства розуміючи покарання за тяжкість злочину теж не відповідає дійсності, так як вина обвинуваченого ще не доведена і навіть якщо буде доведена, то йому враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, ряд пом`якшуючих обставин та можливість застосування ст.75 КК України можливо присудити покарання без реального позбавлення волі.

Сторона захисту просить апеляційний суд взяти до уваги той факт, що у характеристиці з органів пробації зазначено, що у разі засудження ОСОБА_10 можливо виконання вироку без реального позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити ОСОБА_10 та їй запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід - домашній арешт або особисте зобов`язання, посилаючись на те, що підозра про вчинення нею та ОСОБА_10 кримінального правопорушення є необґрунтованою, тоді як прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності обґрунтованої підозри.

Зазначає, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинно підтверджуватися відповідними доказами фактичними даними про фактичні обставини кримінального провадження п.1 ч.1 ст.184 КПК України.

Вважає, що суддя місцевого суду безпідставно і необґрунтовано продовжив запобіжний захід тримання під вартою.

Вказує, що будь-який ризик, передбачений ст.177 КПК України прокурором в суді не доведено жодним документом, а саме, ризик незаконного впливу, ризик переховування обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_10 ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 квітня 2022 року.

Посилається на те, що оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту.

Зазначає, що судом повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема, практика ЄСПЛ.

Вказує, що ОСОБА_7 було інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, хоча досі досудовим слідством не доведено її безпосередню причетність до вчинення даного злочину. При цьому, підозра ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є необґрунтованою.

Вважає, що жодним чином не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, а тому утримання останньої під вартою незаконне.

На апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подано заперечення, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог та законності, обґрунтованості ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , які просили апеляційні скарги задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційних скарг без задоволення, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , в порядку ст.331 КПК України, було враховано норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

При цьому, мета і підстави, що стали обставиною для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є й надалі актуальними.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 посилається на те, що місцевим судом не взято до уваги жодних доводів сторони захисту, тоді як ОСОБА_10 має сталі соціальні зв`язки: одружений, має сина, матір похилого віку (80 років) за якою здійснює догляд та яка має власну квартиру і стороною захисту було запропоновано взяти під домашній арешт обвинуваченого за місцем проживання матері, де останній характеризується позитивно.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неспроможними, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Неспроможними є доводи сторони захисту про те, що будь-яких підстав тримання під вартою ОСОБА_10 не має, так як будь-які ризики, які перераховує сторона обвинувачення відсутні і надумані, тоді як ризик впливу на потерпілих спростовується заявою самих потерпілих, які просили змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_10 із тримання під вартою на домашній арешт, а тиснути на свідків немає сенсу, так як всі їх покази підтверджуються записами на відеокамери, яку вони передали слідству, оскільки потерпілими є син та невістка останнього, а частина свідків є його сусідами, в зв`язку із чим він матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на них з метою зміни раніше наданими ними показань на його користь чи взагалі відмови від них з метою уникнення ним від кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_8 вважає абсурдними твердження сторони обвинувачення, які взяті до уваги Придніпровським районним судом м.Черкаси про те, що ОСОБА_10 може вчинити інший злочин, переховуватися від слідства розуміючи тяжкість покарання за тяжкий злочин, з врахуванням того, що злочин, в якому він обвинувачується є не умисним та який скоєний із-за халатності.

Тоді як ОСОБА_7 вважає, що ризики незаконного впливу та переховування обвинувачених, прокурором у суді не доведено жодним документом.

В свою чергу, колегія суддів вважаючи зазначені доводи апелянтів неприйнятними та погоджується з позицією місцевого суду, так як ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, у зв`язку із чим вони можу переховуватися від суду.

Крім того при розгляді питання щодо продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховується, тяжкість та обсяг обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також, колегія суддів враховує характеризуючі дані ОСОБА_10 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання.

Доводи апелянта про те, що враховуючи у ОСОБА_10 відсутність обтяжуючих обставин, ряд пом`якшуючих обставин та можливість застосування ст.75 КК України можливо присудити покарання без реального позбавлення волі є безпідставними, оскільки зазначені питання будуть вирішувати судом першої інстанції безпосередньо при призначенні обвинуваченому покарання, тоді як у даному випадку місцевим судом вирішувалося питання щодо продовження запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про взяття апеляційним судом до уваги характеристику органів пробації, в якій зазначено, що у разі засудження ОСОБА_10 можливо виконання вироку без реального позбавлення волі, оскільки зазначені обставини також будуть враховуватися судом безпосередньо при призначенні останньому покарання.

В апеляційних скарга обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 зазначають, що підозра про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення є необґрунтованою, тоді як прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності обґрунтованої підозри.

Також колегія судді вважає безпідставними зазначені доводи апелянтів, оскільки вони не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду в межах вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу та які мають бути перевірені в ході судового розгляду самого кримінального провадження судом першої інстанції.

Одночасно ОСОБА_7 посилається на те, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинно підтверджуватися фактичними обставинами кримінального провадження, що передбачено п.1 ч.1 ст.184 КПК України.

Неспроможним вважає колегія суддів зазначені доводи, виходячи з того, що короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_10 викладено у клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Неприйнятними є доводи ОСОБА_7 щодо безпідставного і необґрунтованого продовження суддею місцевого суду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжуючи обвинуваченим зазначений запобіжний захід, судом врахував норми КПК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, про що вмотивовано зазначив в оскаржуваному рішенні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_10 ОСОБА_9 посилається на те, що оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що дані доводи є неспроможними, оскільки застосування та пролонгація запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданою мірою обмеження прав обвинувачених, так як дане обмеження є необхідним для запобігання можливості обвинувачених продовжувати протиправну діяльність. В даному випадку, колегія суддів вважає неможливим застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід.

Неприйнятними є доводи апелянта про те, що судом повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема, практика ЄСПЛ, оскільки вони не є самостійною підставою для скасування законного рішення місцевого суду.

Тоді як відсутність у ОСОБА_7 судимостей, на думку колегії суддів, є недостатньою підставою для забезпечення належної процесуальної поведінки останньої.
Інформація про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за станом здоров`я не можуть утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 з мотивів, наведених в апеляційних скаргах та скасування оскаржуваної ухвали суду, на думку колегії суддів, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати , -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 квітня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 19 червня 2022 року, включно залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді