Справа № 177/589/18
Провадження № 1-кп/177/14/22
У Х В А Л А
Іменем України
02 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт з додатками, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653 за обвинуваченням померлого ОСОБА_3 , за ч.3 ст. 286 КК України, -

за участі:
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням померлого ОСОБА_3 перебувало в провадженні судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 ..
У зв`язку з закінченням повноважень на здійснення правосуддя суддею Криворізького районного суду ОСОБА_6 , 02.08.2021 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.3 ст. 286 КК України передано до провадження судді ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 06.08.2021 вказане кримінальне провадження прийнято до розгляду суддею Криворізького районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з призначенням справи до підготовчого судового засідання.
Учасники провадження, в тому числі ОСОБА_7 , яка згідно обвинувального акта має статус особи наділеної правом на реабілітацію померлого сина ОСОБА_3 , неодноразово повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, але до суду не з`являлася, про причини неявки не повідомляла, даних щодо неможливості явки до суду, або зміни власної адреси суду не повідомила. Вжитими судом заходами з`ясовано, що остання ухиляється від отримання повісток суду, отримує надіслану їй судом кореспонденцію вибірково, отримуючи відповіді на свої заяви та відмовляючись від отримання повісток до суду (33, 34-37, 50-51, 56, 70, 71 а, 72, 75, 76-77, 79, 90, 91-92, 93 зворот, 104-105, 116-121, 133-134, 148,150-152, 160, 167, 178-160, 187-188, 190, 195, 214, 217-218, 233-235, 240-241, 246 т.5), в яких їй повідомляється про дату, час та місце розгляду. Її чоловік також відмовлявся отримувати повістки на її ім`я (а.с. 166-167 т.4).

Вказана поведінка ОСОБА_7 свідчить про зловживання процесуальними правами, що перешкоджає розгляду справи в розумний строк. У зв`язку з чим, враховуючи дані щодо систематичного вжиття судом заходів щодо повідомлення ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду справи, за всіма відомими суду адресами її проживання, перебування, отримання поштової кореспонденції, які повідомлені самою ОСОБА_7 в тому числі в заявах від 12.08.2022 (а.с. 220-225 т.5 ), не вжиття нею жодних заходів для явки в судові засідання, або повідомлення про причини неявки до суду, враховуючи зафіксований факт ухилення від отримання судовий повісток (а.с. 93 зворот т.5), суд з урахуванням думки учасників провадження, вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_7 .
Потерпілі повідомлялися про дачу, час та місце розгляду справи, але до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили (193-194, 231, 232 т.5). Матеріали справи містять їх заяви щодо призначення справи до судового розгляду (а.с. 134 -135 т.2, 2-3 т.3, 28 т.4).

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2019, ОСОБА_8 який як вказувала ОСОБА_7 був її вільно обраним захисником, відведено від участі у даному кримінальному провадженні (а.с. 119 т.1).
Ухвалою суду від 20.11.2020 залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 про залучення вільно обраного захисника адвоката ОСОБА_8 , зокрема у зв`язку з його відводом на підставі ухвали суду від 19.03.2019, та ОСОБА_7 роз`яснено право на залучення до участі у справі іншого адвоката, у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошувалася перерва (а.с. 95-96 т. 4). Станом на дату розгляду справи судом, ОСОБА_7 не надала суду жодних документів, які б підтверджували факт реалізації нею такого права.
В ході підготовчого судового засідання прокурор просив суд призначити справу до судового розгляду. Вказував, що справа підсудна Криворізькому районному суду Дніпропетровської області, підстави для закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, відсутні.
ОСОБА_7 , яка згідно даних обвинувального акта є особою наділеною правом на реабілітацію померлого сина ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, однак матеріали справи містять її клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Як підставу для повернення обвинувального акта прокурору ОСОБА_7 вказує на порушення норм процесуального законодавства при його складенні, зокрема складення обвинувального акта відносно її сина ОСОБА_3 , який помер задовго до складення підозри та висунення вказаного обвинувачення. Вважає, що як підозра, такі і обвинувальний акт, можуть бути складені виключно щодо живої людини.
Зазначає про невручення прокурором їй та її вільно обраному захиснику ОСОБА_8 копії обвинувального акта, реєстру матеріалів кримінального провадження. Крім цього, вказує, що складення обвинувального акта відносно померлої особи ОСОБА_3 , який помер на місці події ще 20.08.2016 не узгоджується з нормами КПК України, свідчить про реалізацію прокурором повноважень не передбачених нормами КПК України, обвинувальний акт містить суперечності щодо часу та місця смерті ОСОБА_3 , невідповідність обставин викладених в обвинувальному акті, фактичним обставинам встановленим у ході досудового розслідування.
Крім цього, ОСОБА_7 вказує, що обвинувальний акт у порушення ст. 91, 291 КПК України не містить викладу форми вини ОСОБА_3 , що свідчить про некоректність обвинувачення, порушення права визначеного п.1 ч.3 ст. 42 КПК України, а саме права знати суть пред`явленого обвинувачення.
Також ОСОБА_7 вказувала про невідповідність даних реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, зокрема відсутності точного часу вчинений процесуальних дій, відсутності інформації щодо повідомлення її та потерпілих про завершення досудового розслідування, відкриття їм цих матеріалів, надання доступу до них, отримання від неї та потерпілих письмового підтвердження факту надання доступу до матеріалів розслідування, в тому числі речових доказів.

ОСОБА_7 акцентує увагу, що їй не було роз`яснено право на реабілітацію померлої особи та отримання від неї підтвердження зрозумілості й реалізації цього права. Зазначала, що суб`єктом злочину не можуть бути померлі особи, які перед тим вчинили суспільно-небезпечне діяння. Вказує на невручення померлому ОСОБА_3 та їй, як матері, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, прокурором таке вручення не здійснювалося, хоча згідно ч.1 ст. 293 КПК України обов`язок такого вручення покладено саме на прокурора.
Всі вищевказані порушення норм чинного законодавства ОСОБА_7 вважала суттєвими порушеннями права на захист.
Захисник ОСОБА_5 , підтримав клопотання ОСОБА_7 щодо повернення обвинувального акта прокурору, зокрема у зв`язку з невідповідністю нормам КПК України пред`явлення обвинувачення померлому ОСОБА_3 .
Прокурор просила суд відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.
Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення обвинувального акта до судового розгляду, розглянувши клопотання ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору, перевіривши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Статтею 291 КПК України визначені вимоги щодо форми та змісту обвинувального акта.
Так, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Вказаний обвинувальний акт складено відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. При цьому, як слідує зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_3 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Тобто смерть ОСОБА_3 настала ще до внесення відомостей в ЄРДР, відповідно до складення підозри у вчиненні кримінального правопорушення та складення обвинувального акта. Обставина смерті ОСОБА_3 була відомою органу досудового розслідування, прокурору на стадії досудового розслідування, та незважаючи не це було складено підозру щодо ОСОБА_3 та обвинувальний акт відносно нього.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін, що відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і захисту їхніх правових позицій, прав і свобод.
Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Ознаками підозри є те, що вона є обґрунтованим припущення щодо вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Однак, як підозра, так і твердження про вчинення певною особою діяння можуть бути спрямовані лише щодо живої особи, що випливає зі змісту ст.ст. 42, 276-278 КПК України. В іншому випадку можуть мати місце порушення права на справедливий суд.
Комплексний аналіз норм КПК України, ст. 18 КК України, свідчить, що суб`єктом кримінального правопорушення може бути фізична особа, жива людина. Суб`єктом злочину не можуть бути померлі особи, які перед тим вчинили злочин.
Відповідно до ст. 283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Підстави для закриття кримінального провадження визначені ст. 284 КПК України (в редакції до змін внесених Законом України № 2462-ІХ), серед яких смерть підозрюваного, обвинуваченого, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого, а також інші підстави закриття провадження. В редакції Закону України № 2462-ІХ передбачається можливість закриття прокурором кримінального провадження щодо особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акта, у зв`язку з подією ДТП 20.08.2016 було внесено відомості до ЄРДР, а після проведення ряду процесуальних дій, отримання висновків експертиз, 30.01.2017 складено повідомлення про підозру ОСОБА_3 , який помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Повідомлення про підозру було вручено адвокату ОСОБА_8 , який вказав про те, що пред`явлення підозри мертвій людині не передбачено нормами КПК (а.с. 87 т.1), а 10.04.2017 копію підозри відносно ОСОБА_3 вручено ОСОБА_7 , як матері померлого (а.с. 88 т.1).
Вказане свідчить, що в порушення ст. 278 КПК України підозра ОСОБА_3 фактично не вручена, так як останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ще до внесення відомостей до ЄРДР, натомість прокурором у силу положень п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України повинно було бути вирішено питання про закриття кримінального провадження, чого з дотриманням вимог КПК України зроблено не було, натомість стороною обвинувачення повідомлено про підозру ОСОБА_3 після його смерті, шляхом вручення підозри його матері. Однак, діючий КПК не визначав і нині не визначає (в тому числі з урахуванням змін внесених Законом України № 2462-ІХ від 27.02.2022, яким урегульовано питання закриття провадження щодо особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю), можливість повідомлення про підозру особі, яка померла на момент встановлення в результаті доказування достатніх даних для такого повідомлення.
ОСОБА_3 за життя не набув статусу підозрюваного (обвинуваченого) у розумінні ч.1ст. 42 КПК України, за його життя між ним та державою був відсутній будь-який кримінально-правовий зв`язок, на момент смерті ОСОБА_3 до нього не було спрямовано жодних претензій кримінально-правового характеру (підозр) з боку держави, що в свою чергу виключає можливість здійснення судового провадження щодо згаданої особи.
Постановою від 31.01.2017, тобто одночасно з складення повідомлення про підозру ОСОБА_3 , вказане кримінальне провадження було закрито прокурором, однак в послідуючому постанову про закриття кримінального провадження скасовано (а.с. 95 т.1). Після проведення ряду процесуальних дій, 25.05.2017 прокурор повторно закрив кримінальне провадження, однак ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2017 постанову про закриття кримінального провадження скасовано, матеріали кримінального провадження направлено для продовження досудового розслідування. Як підставу для скасування постанови про закриття кримінального провадження слідчий суддя вказав, що в порушення п.5 ч.1 ст. 284 КПК України у сторони захисту не було належним чином з`ясовано думку щодо намірів реабілітувати померлого. Слідчий суддя вказав, що перед закриттям кримінального провадження у зв`язку зі смертю підозрюваного, сторона обвинувачення мала б встановити коло близьких осіб підозрюваного, роз`яснити їм належним чином, в тому числі шляхом фіксування такого факту у протоколі допиту, право на реабілітацію померлого та продовження досудового розслідування і судового провадження з метою встановлення винуватості або невинуватості померлої особи, й отримати від них письмове підтвердження реалізації цього права (вказана вимога викладена в ухвалі слідчого судді, нині унормована Законом України № 2462-ІХ від 27.02.2022 в ст. 284 КПК України). Однак, як встановив слідчий суддя на момент розгляду ним скарги, таких дій стороною обвинувачення не було здійснено. Вказана ухвала слідчого судді є чинною (а.с. 101-102 т.1).
Той факт, що ОСОБА_7 як мати померлого ОСОБА_3 є особою, наділеною правом на реабілітацію згідно норм КПК, встановлено в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 (а.с. 85 т.2), який розглядаючи скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2017 (в якій було вказано, що вона не є суб`єктом оскарження), відповідну ухвалу слідчого судді скасував, вказавши в мотивувальній частині ухвали, що остання є суб`єктом оскарження, оскільки наділяється правами підозрюваного в частині необхідній для його реабілітації.
Однак, наявність в особи певного права, як то права на реабілітацію згідно норм КПК України, автоматично не свідчить про реалізацію особою такого права, тобто вчинення активних дій з метою реалізації права на реабілітацію.
Незважаючи на зміст вищевказаних ухвал слідчих суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області та Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 85-87 т.2), в даному кримінальному провадженні, сторона обвинувачення, складаючи повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_3 та вручаючи його матері померлого, складаючи, затверджуючи та направляючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 до суду, не здійснила дій щодо визначення процесуального статуту ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, роз`яснення їй права на реабілітацію померлого сина, зокрема в порядку на який вказав слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в ухвалі від 25.07.2017 (шляхом фіксування такого факту у протоколі допиту), яке в тому числі включає право на захист, зокрема вільний вибір захисника, на чому акцентував увагу Апеляційний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 11.01.2018.
Сторона обвинувачення не з`ясувала позицію ОСОБА_7 з приводу того, чи бажає вона, як особа наділена правом на реабілітацію згідно норм КПК України, реалізувати таке право, в тому числі після проведення ряду додаткових процесуальних дій, експертиз тощо, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тобто чи бажає вона, після проведення всіх процесуальних дій на стадії досудового розслідування, складення обвинувального акта та направлення його для розгляду до суду з метою реабілітації ОСОБА_3 , чи можливо, вона не бажає подальшого провадження та вважає за необхідне закрити кримінальне провадження на стадії досудового розслідування, в тому числі у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
Натомість, без з`ясування позиції ОСОБА_7 , як особи яка наділена згідно з законом правом на реабілітацію ОСОБА_3 , за відсутності роз`яснення їй прав на реабілітацію, з`ясування її думки щодо такої реабілітації, можливості закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, за відсутності в матеріалах кримінального провадження будь-який письмових заяв ОСОБА_7 про необхідність судового розгляду з метою реабілітації ОСОБА_3 та заперечень щодо завершення досудового розслідування закриттям провадження по справі, слідчий склав обвинувальний акт, прокурор його затвердив та направив до суду.
Про те, що їй не роз`яснено право на реабілітацію, не роз`яснено процедуру такої реабілітації, право вимагати продовження досудового розслідування та судового розгляду, вказала сама ОСОБА_7 в клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Реєстр матеріалів досудового розслідування також не містить даних щодо проведення вказаний процесуальних дій.
Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що без дотримання вище вказаної процедури, а саме роз`яснення права ОСОБА_7 на реабілітацію, з`ясування її позиції щодо цього, в тому числі за участі захисника, право на якого гарантовано п.6 ч.2 ст. 52 КПК України, надання нею письмової заяви на реалізацію процедури реабілітації з переданням кримінального провадження на розгляд суду або ж закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, складення та направлення до суду вказаного обвинувального акта є таким, що не відповідає вимогам законодавства.
Під час перебування вказаного кримінального провадження в суді, ОСОБА_7 подавала до суду ряд заяв та скарг, жодна з яких не містить вимоги про реабілітацію ОСОБА_3 , а лише містять посилання на порушення норм кримінально процесуального законодавства на стадії досудового розслідування, які на її переконання мали місце. ОСОБА_7 в судові засідання не з`являється, про необхідність реабілітації померлого ОСОБА_3 не заявляє.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що в обвинувальному акті процесуальний статус ОСОБА_7 зазначено, як «особа, що наділена правом обвинуваченого в частині реабілітації померлого сина ОСОБА_3 », разом з тим, реєстр матеріалів кримінального провадження не містить даних щодо прийняття відповідного процесуального рішення з вказаного питання. Більш того, норми КПК України не містять визначення такої процесуальної особи. Як вказав у своїй ухвалі від 20.09.2019 Дніпровський апеляційний суд, вирішуючи питання статусу близьких родичів, які заперечують проти закриття кримінального провадження щодо померлого підозрюваного, необхідно застосовувати аналогію закону (ст. 44 КПК України) та допускати цих осіб до участі у кримінальному провадженні як представників померлого підозрюваного (а.с. 114 т.4).
Також, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи ОСОБА_7 про те, що в обвинувальному акті, при формулюванні обвинувачення не вказано форму вини особи, відносно якої складено обвинувальний акт. Так, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні серед іншого підлягають доказуванню, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Однак форма вини ОСОБА_3 в обвинувальному акті не відображена, що має значення як для правової кваліфікації, так і для розуміння учасниками провадження суті пред`явленого обвинувачення, можливості побудови позиції захисту.
Відповідно до ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
Реєстр матеріалів досудового розслідування, як і додатки до обвинувального акта не містить даних щодо здійснення процедури вручення обвинувального акта стороні захисту померлого ОСОБА_3 саме прокурором, на що вказувала ОСОБА_7 , як на підставу для повернення обвинувального акта.
Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення допущені такі порушення норм кримінального процесуального закону, які порушують гарантовані законом процесуальні права як ОСОБА_7 так і загиблого ОСОБА_3 , та в своїй сукупності, перешкоджають суду призначити справу до судового розгляду та ухвалити в подальшому законне і обґрунтоване рішення.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернути обвинувальний акт щодо померлого ОСОБА_3 прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Скарги подані ОСОБА_7 під час підготовчого провадження, суд по суті не вирішує, оскільки прийняття процесуального рішення про повернення обвинувального акта прокурору, унеможливлює дослідження матеріалів кримінального провадження зібраних на стадії досудового розслідування, що є необхідним для розгляду вказаних скарг по суті, підтвердження або спростування викладених у них обставин.

Керуючись ст. ст. 314, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000653 за обвинуваченням померлого ОСОБА_3 , за ч.3 ст. 286 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської обласної прокуратури.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 15:00 год 02.09.2022 року.

Суддя ОСОБА_1