Справа №579/1841/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/385/22 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2022 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , зміненою і доповненою заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 , на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190 та ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій він просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 року, відносно ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність і просив ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 за ч.1 ст. 190 та ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, призначити більш суворе покарання.

Також, до початку апеляційного перегляду справи, заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 до вказаної апеляційної скарги подано зміни та доповнення в яких прокур також просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 року, відносно ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість.

Просив ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 визнати засудженим:

- за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 год громадських робіт, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України;

- за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст.185 та за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 та за ч.1 ст.190 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаних кримінальних правопорушень.

До вступу вироку в законну силу, міру запобіжного заходу, ОСОБА_8 залишено - тримання під вартою і строк відбуття покарання визначено рахувати з 27.01.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2717 грн процесуальних витрат, а речові докази, що зберігаються у потерпілих, визначено залишити останнім.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор ОСОБА_9 зазначав, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 року ОСОБА_8 виправдано за ч. 1 ст. 185 КК України (злочин скоєно в жовтні 2017 року) та за ч. 1 ст. 190 КК України (злочин скоєно у квітні 2018 року). Проте, ухвалюючи вказаний вирок суд помилково інкримінував ОСОБА_8 скоєння злочину повторно, тобто за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки майна вчиненої у квітні 2018 року, а саме брухту чорних металів частину металевої рельси, належної ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 . На перконання прокурора, така кваліфікуюча ознака як повторність у даному випадку відсутня. Крім цього, прокурор вважав безпідставним виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 та за ч.1 ст. 190 КК України.

В поданих до вказаної апеляційної скарги прокурора змінах і доповненнях засупник керуваника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_12 зазначав, що вирок уду підлягає скасуванню з незаначаних прокурором в попередньо поданій апеляційній скарзі підстав.

Так прокурор вказував , що судом першої інстанції, серед іншого, ОСОБА_8 визнано винним у таємному викраденні у квітні 2018 року майна ОСОБА_11 . З матеріалів провадження вбачається, що ці дії ОСОБА_8 суд безпідставно кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужового майна повторно. Оскільки, з урахуванням виправдання обвинуваченого за епізодом крадіжки майна ОСОБА_13 у жовтні 2017 року, епізод крадіжки ОСОБА_8 майна ОСОБА_11 у квітні 2018 року, має вважатися вчиненим першим, і відповідно, при його кваліфікації відсутня кваліфікуюча ознака «повторність». Тому, внаслідок неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 існує суттєве погіршення його становища.

Крім цього, зважаючи на те, що протиправні дії за ч. 1 ст. 185 КК України є кримінальним проступком і вчинені ОСОБА_8 у квітні 2018 року, на час розгляду провадження апеляційним судом з цієї дати минуло більше 3 років, тому існують підстави для застосування відносно ОСОБА_8 положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України.

Також прокурор не згодний із застосуванням відносно ОСОБА_8 положень ст.69 КК України, так як підставою цього суд визнав задовільну характеристику обвинуваченого за місцем проживання і його скрутне матеріальне становище, що і підштовхнуло його до вчиення кримінальних правопорушень, водночас, судом не мотивовано яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, що не узгоджується зі ст. 69 КК України. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих злочинах не визнав, злочин вчинив тяжкий, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував, не розкаявся, заходів по працевлаштуванню і по покращенню своїх житлових умов так і не вживав. З огляду на викладене, прокурор вважав, що в ОСОБА_8 відсутнє бажання виправитись і перевиховатись, а тому підстав для застосування відносно нього положень ст. 69 КК України, у суду першої інстанції, як таких не було.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема потерпілі, обвинувачений та захисник вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 протягом 2018 року скоїв кримінальні правопорушення проти власності за наступних обставин.

1. У квітні 2018 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_8 , діючи повторно таємно викрав з корисливих мотивів брухт чорних металів частину металевої рельси, належної ОСОБА_11 , вагою 70 кг, вартістю 455,00 грн. яка перебувала в господарстві останнього за адресою: АДРЕСА_1 . З викраденим майном ОСОБА_8 залишив місце злочину і в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

2. Наприкінці квітня 2018 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в господарстві за адресою АДРЕСА_1 , повторно з корисливих мотивів вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку секції металевого паркану, вагою 40 кг, вартістю 250,80 грн., власником якого є ОСОБА_14 . Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

3. В середині травня 2018 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в господарстві ОСОБА_11 , за адресою АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно здійснив крадіжку алюмінієвого чавуна об`ємом 20 літрів, вартістю 267 грн., належного ОСОБА_14 . Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

4. 14.08.2018 року (точний час не встановлено) ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, з незачиненої господарської споруди дачного господарства ОСОБА_15 , що знаходиться на території дачного кооперативу «Садовод» м. Кролевець, з корисливих мотивів повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме 10 металевих кутників, вартістю 1173,20 грн., належних ОСОБА_15 , які у подальшому продав.

Такі дії ОСОБА_8 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

5. 27.08.2018 року (точний час не встановлено) ОСОБА_8 , діючи повторно з метою викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно проник на територію господарства ОСОБА_16 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_8 , шляхом відчинення запірних пристроїв вхідних дверей, проник до господарської споруди (гаражу), звідки здійснив крадіжку майна належного ОСОБА_16 , завдавши шкоди потерпілому на загальну суму 783,00 грн.

Такі дії ОСОБА_8 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні наступних кримінальних правопорушень.

1. У жовтні 2017 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_8 , діючи таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з незачиненої господарської споруди за місцем проживання по АДРЕСА_1 здійснив крадіжку бензопили «РОСТЕХ» БП-45РТ, вартістю1 624,00 грн., належну ОСОБА_13 , яку у подальшому продав. Такі дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

2. В середині квітня 2018 року (точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 перебував у господарстві ОСОБА_11 , за адресою АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 під приводом з`їздити до магазину для придбання спиртних напоїв для власника господарства на належному останньому велосипеді, заволодів вказаним велосипедом марки «Україна», вартістю 1067 грн., належним гр. ОСОБА_11 , яким розпорядився на власний розсуд.Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 та за ч.1 ст.190 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаних кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги зміненої і доповненої апеляційної скарги прокурора, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок відповідно до вимог зміненої і доповненої заступником керівника Сумської обласної прокуратури скарги, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які частково підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження провадження в сукупності з вимогами зміненої і доповненої апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вимог зміненої та доповненої апеляційної скарги та позиції прокурора в ході апеляційного перегляду справи вирок суду в частині фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185 та за ч.3 ст.185 КК України за якими він визнаний винним та в частині його виправдання за ч.1 ст.185 та за ч.1 ст.190 КК України прокурором не оскаржується.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених прокурором апеляційних вимог, що узгоджується зі ст. 404 КПК України, колегія суддів встановила наступне.

Так, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні 7 епізодів кримінальних правопорушень, зокрема

1. жовтень 2017 року крадіжка бензопили ОСОБА_13 , дії кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

Потім крадіжки вчинені 2) у квітні 2018 року - частини рельси, належної ОСОБА_11 ;

3) наприкінці квітня 2018 року - секції металевого паркану, належного ОСОБА_14 ;

4) 14.08.2018 року 10 металевих кутників, належних ОСОБА_15 ;

5) в середині травня 2018 року алюмінієвого чавуна, належного ОСОБА_14 ; всі ці епізоди були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, квілфікуюча ознака повторність.

6) 27.08.2018 року, шляхом проникнення до господарської споруди, металевих решіток, належних ОСОБА_16 ч.3 ст.185 КК України.

7) середина квітня 2018 року (шахрайство з велосипедом «Україна» ОСОБА_11 ) ч.1 ст.190 КК України.

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано не винуватим та виправдано за інкримінованими йому злочинами, передбаченими ч.1 ст.185 та ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності складу таких злочинів, вчинення яких ОСОБА_8 органами досудового розслідування інкримінувалось за жовтень 2017 року (крадіжка бензопили ОСОБА_13 ) та середина квітня 2018 року (шахрайство з велосипедом «Україна» ОСОБА_11 ).

Водночас, після виправдання за першом епізодом крадіжки та кваліфікуючи всі послідуючі дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, з кваліфікуючою ознакою «повторність» суд не звернув уваги на те, що один епізод крадіжки, вчинений ОСОБА_8 у квітні 2018 року, ( частини рельси, належної ОСОБА_11 ) був наступним за тим епізодом кражіки, за якою ОСОБА_8 виправдав. ( жовтень 2017 року крадіжка бензопили ОСОБА_13 ), тому тут відсутня кваліфікуюча ознака повторність, і відповідно дії ОСОБА_8 по епізоду за квітень 2018 року - крадіжка частини рельси, належної ОСОБА_11 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Також, з огляду на встановлене, колегія суддів вважає також слушними і доводи прокурора про існування підстав для застосувати відносно ОСОБА_8 положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Так, санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає альтернативне покарання у виді штрафу від однієї до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, виправних робіт на строк до двох років, арешту на строк до шести місяців, обмеження волі на строк до п`яти років.

За приписами ст. 12 КК України в редакції закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року, кримінальним проступком є передбачене Кримінальним кодексом України діяння, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено, що протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 185 КК України ( частини рельси, належної ОСОБА_11 ) є кримінальним проступком та вчинені ОСОБА_8 у квітні 2018 року.

На час розгляду провадження судом апеляційної інстанції з цієї дати минуло більше 3 років і обвинувачений ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції не заперечував про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв?язку з закінченням строку давності, по вказаному епізоду.

З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, а також вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає за необхідне ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Щодо доводів зміненої і доповненої апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування положень ст. 69 КК України, при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Як вбачається з матеріалів справи призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість, ступінь та суспільну небезпечність скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, значимість для потерпілих викрадених речей (старі кутники, решітки, рельса, чавун) розмір завданих збитків, що не є значним, думку потерпілих стосовно виду і міри призначеного покарання, жоден із яких не наполягав на суворості покарання, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин та наявність пом`якшучих задовільно характеризується за місцем мешкання, фактична непристосованість житла за місцем реєстрації для проживання в осіння-зимовий період (відсутнє опалення), скрутне матеріальне становище, що і підштовхнуло на вчинення злочинів.

Вказані пом`якшуючі обставини, суд першої інстанції визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та підставою для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України з призначенням йому покарання нижче від найнижчої межі визначеної в санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавленн волі строком на 1 рік 6 місяців позбавлення волі тоді як санкція вказаної частини статті передбачає покарання від 3 до 5 років позбавлення волі.

З такими висновками суду перешої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки врахувавши вище перелічене, суд не достатньо звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих злочинах не визнав, злочин вчинив тяжкий, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував, не розкаявся, заходів по працевлаштуванню і по покращенню своїх житлових умов так і не вживав, а такі пом`якшуючі покарання обставини як задовільна характеристика та неналежні умови для проживання, не мотивував, яким чином вони істотно знижують суспільну небезпечність скоєних ним кримінальних правопорушень, як того вимогає ст. 69 КК України, тобто суд першої інстанції безпідставно призначив покарання на підставі ст. 69 КК України, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене, а також на встановлення колегією суддів відсутності підстав для застосування положень ст. 69 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 року, в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок за яким ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання в межах санкції цієї статті, а саме у виді 3 років позбавлення волі,а не 4 роки позбавлення волі, як просив прокурор оскільки з урахуванням розумності та справедливості, а також меті досягнення покарання, саме таке покарання буде належним і достатнім, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , зі змінами та доповненнями внесеними заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність .

Ухвалити новий вирок за яким

ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

- за ч.2 ст. 185 КК України вважати засудженим до покарання визначеного судом першої інстанції - 1 рік позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 (по епізоду крадіжки частини рельси належної ОСОБА_11 , вчиненої в квітня 2018 року) з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України (по епізоду крадіжки частини рельси належної ОСОБА_11 , вчиненої в квітня 2018 року) у звзязку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4