Провадження № 1-кп/161/98/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 травня 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004409 від 28 листопада 2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_6 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 26 січня 2017 року, близько 15 години 50 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Rzgowska в напрямку перехрестя з вулицею Bartoszewskiego, у місті Лодзь, в Республіці Польща, із швидкістю близько 65 км/год., в порушення ст. ст. 3 п. 1, 3 п. 3, 5 п. 1, 5 п. 3, 19 п. 1, 20 п. 1, 23 п. 1, 26 п. 1, 30 п. 1 Правил дорожнього руху Республіки Польща, які відповідають п. п. п. 1.7, 2.3 (б), 8.7.3 (е), 12.1, 12.3, 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху України, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, в момент жовтого, забороняючого рух, сигналу світлофора, яким з права на ліво відносно руху вказаного автомобіля переходила проїжджу частину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, чим не надав перевагу в русі останній та скоїв на неї наїзд.
Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху Республіки Польща та України Ноєк Маріанна, згідно висновку судово-медичної експертизи № 798 від 07.11.2019 року, отримала слідуючі ушкодження: множинні переломи черепа і лицевих кісток черепа: Перелом передньої стінки правої лобової пазухи з переходом на склепіння очної ями, перелом передньої стінки лівої щелепної пазухи, перелом верхньої стінки клинової затоки з лівої сторони, кров в лобових пазухах, клиноподібній пазусі з правої сторони, лівій щелепній пазусі, етмоідальних пазухах, травматичний субарахноідальний крововилив (крововилив під м`яку мозкову оболонку), багатоосколковий перелом носової кістки, забої верхньої долі лівої легені, переломи 2, 3, 4, 5 ребер в задньому відрізку та 5, 6, 7 ребер у бічному відрізку; багатоосколковий перелом плечового кінця лівої ключиці; переломи основної фаланги 1-го пальця лівої стопи з невеликим зміщенням, перелом основи головки 2 плюсневої кістки лівої стопи, перелом кінцевої фаланги 5-го пальця лівої стопи, рани лобної ділянки, тильної поверхні лівої стопи, гематоми навколо обох очей, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог ст. ст. 3 п. 1, 3 п. 3, 5 п. 1, 5 п. 3, 19 п. 1, 20 п. 1, 23 п. 1, 26 п. 1, 30 п. 1 Правил дорожнього руху Республіки Польща:
-ст. 3 п. 1 Учасник руху і інша особа, що знаходиться, на дорозі зобов`язані зберегти обережність або коли закон того вимагає - особливу обережність, уникати всілякої дії, яка могла б спричинити загрозу безпеці або порядку дорожнього руху, ускладнити цей рух або в зв`язку з рухом порушити спокій чи публічний порядок також наразити будь-кого на небезпеку;
-ст. 3 п. 2 Під дією також розуміється бездіяльність. Норма зак. 1 відповідно стосується особи, яка знаходиться близько біля дороги, якщо б її поведінка могла б потягнути за собою наслідки про які йдеться в цій нормі;
-ст. 3 п. 3 Якщо учасник руху або інша особа спричинила загрозу безпеці дорожнього руху, є зобов`язаною прийняти необхідні міри з метою невідкладного усунення загрози, а якщо б не могла б цього вчинити, повинна про загрозу попередити інших учасників;
-ст. 5. п. 1 Учасник дорожнього руху та інша особа, що перебуває на дорозі, зобов`язані виконувати вказівки та сигнали, подані особами, які керують рухом, або уповноваженими контролювати дорожній рух, світловими сигналами та дорожніми знаками, навіть якщо положення Закону передбачають інше поведінку, ніж це передбачено цими людьми, світлові сигнали або дорожні знаки;
-ст. 5. п. 3 Світлові сигнали мають пріоритет над дорожніми знаками, що регулюють перевагу руху;
-ст. 19. п. 1 Водій транспортного засобу зобов`язаний їхати з швидкістю яка забезпечує контроль над транспортним засобом з врахуванням умов в яких відбувається рух, а особливо: рельєф території, стан та видимість дороги, стан та вантаж транспортного засобу, атмосферні умови та інтенсивність руху;
-ст. 20. п. 1 Допустима швидкість транспортного засобу або комбінації транспортних засобів у забудованій зоні від 5 до 23 годин становить 50 км / год, відповідно до пункту. 2;
-ст. 23. п. 1. Водій транспортного засобу зобов`язаний: 1) при проїзді дотримуйтесь безпечної відстані від транспортного засобу або учасника дорожнього руху, і якщо потрібно, поверніть праворуч і зменште швидкість або зупиніться;
-ст. 26. п. 1. Водій транспортного засобу, наближаючись до пішохідного переходу, зобов`язаний проявляти граничну обережність і поступатися місцем пішоходу на переході;
-ст. 30. п. 1. Водій транспортного засобу зобов`язаний проявляти особливу обережність під час руху в умовах зниженої прозорості повітря, спричиненої туманом, опадами або іншими причинами
Вищевказані порушення Правил дорожнього руху Республіки Польща відповідають п. п. п. 1.7, 2.3 (б), 8.7.3(е), 12.1, 12.3, 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху України:
-п. 1.7 Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;
-п. 2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 8.7.3 (ґ) Сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;
-п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
-п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
-п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. (в редакції Закону станом на момент вчинення злочину);
-п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він дійсно за вказаних обставин, місця та часу, вчинив дане кримінальне правопорушення. У вчиненому щиро розкаявся. Просив суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії Гайворонського вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Захисник просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є об`єктивними, допустимим та належними, що узгоджуються між собою.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, житель АДРЕСА_1 , відомості про те, що він значиться у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку - відсутні, раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, шкоду потерпілій відшкодував згідно вимог, заявлених на досудовому розслідуванні, що підтверджено документально, позитивно характеризується по місцю роботи.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю роботи.

Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі та не позбавляти права керувати транспортними засобами.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку з тим, що керування транспортним засобом пов`язане із основною роботою обвинуваченого, що є джерелом його доходу, так як видно з характеристики за місцем роботи обвинуваченого, останній працює водієм, крім того зарекомендував себе з позитивної сторони, а тому позбавлення цього права поставить його у скрутне матеріальне становище, крім того, із заяви потерпілої не вбачається, що остання наполягала на застосуванні обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, також обвинувачений під час вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані алкогольного чи іншого сп`яніння.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: