Справа № 522/1966/21
Провадження по справі № 1-кп/522/852/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 в об`єднаному провадженні №522/1966/21 обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0003357 від 06.12.2020 року та №0000021 від 12.07.2020 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка, Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 16.06.2014 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, звільнений 11.02.2019 року по відбуттю строку покарання,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тирасполь, Молдова, громадянина Молдови, який має неповну середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було в подальшому продовжено до теперішнього часу.
Крім того, у зв`язку із введенням воєнного стану Законом України від 03.03.2022 року №2117-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», крім іншого, посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185-187, 189, 191 КК України, у разі їх вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають обвинувальні акти в об`єднаних кримінальних провадженнях №0003357 від 06.12.2020 року та №0000021 від 12.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Від прокурора ОСОБА_5 надійшли клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід. Захисник вказав на необґрунтованість прокурором ризиків та тривалість перебування обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі. Захисник обвинуваченого вказав на необґрунтованість ризиків вказаних прокурором та на тривалість перебування обвинуваченого під вартою.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та подані клопотання, суд доходить таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 року були задоволені клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Враховуючи, що судом ще не завершилось дослідження матеріалів провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутих обвинувачень у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень.
При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж раніше обрані.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора та просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.
Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, суд приймає до уваги доводи сторони захисту, однак з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що вони не можуть слугувати достатніми підставами для обрання обвинуваченому на даній стадії судового провадження більш м`якого запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином Молдови, зареєстрований в Республіка Молдова (ПМР), місто Тирасполь, вул. Краснодонська, до затримання тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий, не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та вказує на те, що у випадку зміни запобіжного заходу він може залишити територію України.
Суд приймає до уваги вказані стороною захисту доводи, однак зазначає, що враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, тому на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, будучи громадянином іншої держави, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, суд приймає до уваги наявність ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілу, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи насильницький характер вчиненого злочину в якому він обвинувачується, та той факт, що потерпіла є єдиною особою, яка прямо вказує на підозрюваних як на осіб, які вчинили стосовно неї напад, яка ще судом не допитана.
Суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень доведений, оскільки останній не працює та стороною захисту не надано жодних даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу.
Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений за попередньою змовою групою осіб; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу за клопотанням прокурора, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, зареєстрований в Донецькій області, Костянтинівському районі, селі Миколай-Поле, до затримання фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та вказує на те, що останній може залишити територію м. Одеси.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора та просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, однак доказів на підтвердження того, де буде проживати обвинувачений, не надав.
Суд приймає до уваги вказані захисником обвинуваченого доводи, однак зазначає, що враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , за один з яких передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, тому на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, суд приймає до уваги наявність ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілу, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи насильницький характер вчиненого злочину, в якому останній обвинувачується, та той факт, що потерпіла є єдиною особою, яка прямо вказує на підозрюваних, як на осіб, які вчинили стосовно неї напад, яка судом ще не допитана.
Суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень доведений, оскільки останній не працює та стороною захисту не надано жодних даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що характеризує його особу як таку, що має стійку схильність до вчинення злочинів, та він обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.
Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що поведінку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зможе забезпечити лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти зазначеним у клопотанні прокурора ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , та тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , даних щодо особи обвинувачених, суд доходить висновку про можливість задоволення клопотань прокурора про продовження обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, які здатні запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.
Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали про продовження запобіжних заходів становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 20.10.2022 року, який діє до 18.12.2022 року включно.
Ухвала суду щодо продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити ДУ «ОСІ».
Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду
м. Одеси ОСОБА_1