Дата документу 25.05.2022 Справа № 645/4948/17
У Х В А Л А

25 травня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в кримінальному провадженні № 0002972 від 26 вересня 2016 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :

До провадження Октябрського районного суду м. Полтави клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в кримінальному провадженні № 0002972 від 26 вересня 2016 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що 26 вересня 2016 року, близько 01 год 40 хв, ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки і моральності, з хуліганський мотивів, безпричинно та з особливою зухвалістю, виражався нецензурною лайкою на адресу реалізатора кіоску «Октава» ОСОБА_6 , дістав заздалегідь заготовлений пістолет «Ерма 459-С», який згідно висновку судово-балістичної експертизи № 428 від 06 вересня 2017 року відноситься до категорії нестандартної гладкоствольної вогнепальної зброї калібру порядку 6,5 мм та здійснив три постріли в бік кіоску «Октава», в якому в той момент знаходилася ОСОБА_6 , в результаті чого було пошкоджено вказаний кіоск.

Крім цього, 29 жовтня 2016 року, неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи у групі з ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, маючи корисливий мотив, виробили спільний план дій для здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном поєднаного з погрозою насильства, який є небезпечним для життя чи здоров`я (розбій) з проникненням у приміщення, реалізуючи який, цього ж дня, о 19 год 00 хв, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, використовуючи заздалегідь заготовлені та одягнені на голови кожного саморобні маски-балаклави, перебуваючи в будівлі торгівельного павільйону «ПП ОСОБА_8 » (магазин «Каштан»), залишився поблизу вхідних дверей торгівельного павільйону, тим самим здійснюючи перекриття входу/виходу до приміщення, забезпечуючи спостереження під час вчинення злочину та маючи можливість сповістити про викриття спільних злочинних дій сторонніми особами. В цей час ОСОБА_7 знаходячись в середині приміщення, побачивши раніше незнайому ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням насильства шляхом ривка зірвав з її шиї ланцюжок, вироблений з золота та подолавши волю потерпілої, наказав самостійно зняти належне їй майно, чим спричинив матеріальну шкоду останній на загальну суму 13111 грн 78 коп. В цей час невстановлена в ході досудового розслідування особа перелізла через торгівельну вітрину та виявивши ящик з касою, заволоділа грошовими коштами в сумі 2000 грн та продуктами харчування, що належать ОСОБА_10 , завдавши своїми злочинними діями матеріальну шкоду останньому на загальну суму 3466 грн 76 коп.

Під час вчинення ОСОБА_7 та невстановленою особою вищезазначених дій, неповнолітній ОСОБА_5 помітивши, що до будівлі торгівельного павільйону наближається раніше незнайомий йому ОСОБА_11 , тримаючи у руках заздалегідь заготовлену дерев`яну палицю довжиною приблизно 90 см, діаметром 5 см, наніс не менше трьох ударів краєм палиці ОСОБА_11 в область голови, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. В цей час ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці пістолет «Ерма 459-С» (відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 428 від 06 вересня 2017 року відноситься до категорії нестандартної гладкоствольної вогнепальної зброї калібру порядку 6,5 мм) здійснив постріл у ОСОБА_11 , який намагався вийти з торгівельного павільйону, в область спини. В результаті зазначених дій ОСОБА_11 спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 01 квітня 2017 року, близько 01 год 00 хв, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчиняла розбійний напад, перебуваючи поблизу КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3», побачивши раніше незнайомого ОСОБА_12 , діючи умисно, здійснив напад на останнього та наніс один удар кулаком в область щелепи, від чого останній втратив свідомість, чим спричинив ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , спричинив останньому майнову шкоду на суму 3966 грн. 67 коп.

04 квітня 2017 року, близько 01 год 20 хв, ОСОБА_5 перебував неподалік від будинку № 4/4 по проїзду Стадіонному у м. Харкові, побачивши раніше незнайому йому ОСОБА_13 , у якої на плечі знаходилась належна їй жіноча сумка, реалізуючи злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, відкрито для потерпілої та сторонніх осіб, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, підійшов до ОСОБА_13 та ривком зірвав сумку потерпілої, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 702 грн 40 коп.

11 квітня 2017 року, о 01 год 00 хв, ОСОБА_5 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку № 1-Б по вул. Біблика у м. Харкові, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення здійснили напад на раніше незнайомих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які сиділи на лавочці, таким чином завдавши потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 2300 грн, та ОСОБА_15 на загальну суму 1300 грн.

Крім того, 24 квітня 2017 року, в період часу з 12 до 13 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні одного із кабінетів ДПТН «Центр професійно-технічної освіти № 4 м. Харкова», побачивши на столі мобільний телефон ТМ «Самсунг GT-Е1200М», який належав ОСОБА_16 та реалізуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно та повторно, з корисних мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав вказаний мобільний телефон, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №12554/12716-12721 від 05 вересня 2017 року становить 200 грн 00 коп.

30 квітня 2017 року, близько 03 год 00 хв, ОСОБА_5 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 14 по вул. Харківських дивізій у м. Харкові, маючи умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно та повторно, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, здійснили напад на раніше незнайомого ОСОБА_17 , завдавши останньому легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Крім того, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, з метою заволодіння майном ОСОБА_17 , відкрито заволоділи належним потерпілому мобільним телефон ТМ «Lenovo S90A», вартість якого згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 8287 від 11 вересня 2017 року становить 2990 грн. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_17 отримав матеріальний збиток на загальну суму 3390 грн.

01 травня 2017 року, близько 03 год 30 хв, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 перебуваючи біля будинку № 17/1 по вул. Харківських Дивізій у м. Харкові, побачивши раніше незнайомого їм неповнолітнього ОСОБА_18 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_18 та наніс останньому кулаками два удари в область обличчя, тим самим застосував до неповнолітнього ОСОБА_18 насильство, небезпечне для життя та здоров`я в момент заподіяння, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження. Крім цього, заволоділи майном потерпілого, завдавши неповнолітньому ОСОБА_18 матеріальний збиток на загальну суму 4678 грн 10 коп.

Крім того, 04 травня 2017 року, близько 03 год 00 хв, ОСОБА_5 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, перебуваючи біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , спричинив ОСОБА_19 згідно з висновком експерта № 719-А/17 від 08 серпня 2017 року тілесні ушкодження у вигляді саден та синців голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та спричинили незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 утримуючи ОСОБА_19 за шию почав її душити, чим застосував до останньої насильство небезпечне для життя чи здоров`я потерпілої. В цей час, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення, здійснив напад на неповнолітню ОСОБА_20 , завдавши їй легких тілесних ушкоджень. Подолавши опір ОСОБА_19 та неповнолітньої ОСОБА_20 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 незаконно заволоділи належним їм майном, завдавши потерпілій ОСОБА_19 матеріальних збитів на загальну суму 1230 грн та ОСОБА_20 на загальну суму 775 грн.

08 травня 2017 року, близько 21 год 00 хв, ОСОБА_5 знаходячись поблизу стадіону «ХТЗ», розташованого по проспекту Московському, 248-Б у м. Харкові, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, наніс удар в область голови раніше незнайомому ОСОБА_21 та удар в область тулуба раніше незнайомому йому ОСОБА_22 , при цьому ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення, продовжуючи свої злочинні дії, відкрито заволодів майном, що належить потерпілому ОСОБА_21 , завдавши йому матеріального збитку на суму 1025 грн та грошовими коштами у сумі 400 грн, що належали ОСОБА_22 .

В цей же день, у період часу з 01 год 15 хв до 05 год 15 хв, ОСОБА_5 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , перебуваючи у парку ОСОБА_23 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, здійснили напад на охоронця палатки з морозивом ФОП « ОСОБА_24 » ОСОБА_25 , в результаті якого спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми із забієм головного мозку тяжкого ступеня, контузією мозолистого тіла, травматичного субарахноїдального, пластинчастого субдурального та епідурального крововиливів; трофічного виразкового кератиту з випаданням внутрішніх оболонок ока, екзофтальм, логофтальм лівого ока, множинних синці, забійної рани голови, які ускладнились комою, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, заволодівши майном ФОП « ОСОБА_24 » та завдавши матеріального збитку на загальну суму 1349 грн 65 коп.

Крім того, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій в сфері незаконного поводження з вогнепальною зброєю та бойовими припасами, що полягає у придбанні, носінні та зберіганні, вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, у не встановлені в ході досудового розслідування дату та час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій в сфері незаконного поводження з вогнепальною зброєю та бойовими припасами, придбав у ОСОБА_7 перероблений самозарядний пістолет «Ерма 459-С», який згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 428 від 06 вересня 2017 року відноситься до категорії нестандартної гладко ствольної вогнепальної зброї калібру порядку 6,5 мм, після чого почав зберігати його за місцем, яке в ході досудового розслідування не встановлено. Вказану вогнепальну зброю ОСОБА_5 при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав, носив та зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості та кількості злочинів, в яких він обвинувачується було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено відповідними ухвалами суду, востаннє ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2022 року на строк 60 днів, тобто до 26 травня 2022 року, у зв`язку з чим на цей час виникла необхідність у вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор оголосила вищезазначене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , яке вона мотивувала тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою під час досудового розслідування для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, на цей час не зникли та не зменшилися. Посилалася на характер вчиненого обвинуваченим злочинного діяння, поведінку та особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, у зв`язку з чим вважала, що є всі підстави, що він може ухилитися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства небезпечним для життя чи здоров`я особи та погрозою застосування такого насильства з корисливим мотивом, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим вважала, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши при цьому, що ризики, визначені прокурором, є недоведеними, а саме клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Крім цього, зазначила, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення будучи неповнолітнім, під вартою утримується досить тривалий час, у зв`язку з чим, враховуючи введення воєнного стану в Україні та ведення активних бойових дій в м. Харкові, де утримується останній, посилання прокурора на той факт, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не втратили актуальності і продовжують існувати, є сумнівними. Крім цього, зазначила, що обвинувачений має постійне місце проживання та не має наміру переховуватись від суду, у зв`язку з чим вважала за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою ОСОБА_5 на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В силу об`єктивних та незалежних від суду причин, обвинувачений ОСОБА_5 до суду для участі в судовому засіданні доставлений не був. В матеріалах справи міститься довідка начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» про те, що з 05 березня 2022 року в установі відсутній доступ до глобальної мережі інтернет у зв`язку з пошкодженням кабельної мережі, тому проведення судового засідання в режимі відеоконференції з обвинуваченим не є можливим. З урахуванням цих обставин суд позбавлений змоги заслухати думку обвинуваченого щодо заявленого в судовому засіданні клопотання прокурора. Враховуючи запровадження в Україні воєнного стану, а також перебування обвинуваченого ОСОБА_5 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», що в м. Харкові, де на цей час проводяться активні бойові дії, суд вважає за необхідне розглянути питання про продовження строку тримання його під вартою за участі захисника за відсутності самого обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до Розпорядження Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22, винесеного на підставі ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (зі змінами), було змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Октябрським районним судом м. Полтави.

Незважаючи на визначення підсудності за Октябрським районним судом м. Полтави, справи з Московського районного суду м. Харкова для її розгляду в Октябрському районному суді м. Полтави, в числі інших, які надійшли до суду, не направлено.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 2 місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.

Зокрема, необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу суд щоразу зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності з вимогами Кримінально-процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення у відповідності до ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, вимоги пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 суд враховує вимоги п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, відповідно до якого клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Клопотання прокурора містить посилання на те, що під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням тяжкості та кількості інкримінованих йому правопорушень, та зазначено, що на цей час підстави застосування найсуворішого запобіжного заходу не змінились, однак суд критично оцінює такі доводи прокурора з огляду на довготривале перебування обвинуваченого під вартою (вже більше п`яти років), а також із врахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні та яку суд приймає до уваги при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .

Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин.

У рішенні ЄСПЛ «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року констатовано порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції, оскільки національні суди продовжували тримання під вартою, посилаючись в основному на тяжкість вчиненого злочину, та використовували стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи. Відповідно до рішення у справі «Пічугін проти України» від 23 жовтня 2012 року, ЄСПЛ констатував порушення Конвенції через невмотивованість у рішенні суду продовження існування ризиків втечі обвинуваченого і чи виправдовують вони позбавлення волі протягом усього часу кримінального провадження.

У справах «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року, «Третьяков проти України» від 29 вересня 2011 року, «Дейнеко проти України» від 21 травня 2019 року ЄСПЛ констатував порушення Україною п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з тим, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не містило належних і достатніх підстав для такого тривалого тримання та національні суди не розглянули жодних альтернативних запобіжних заходів. В рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти Росії», зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

Відповідно до пункту 51 Рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Однак, дослідивши надане до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд звертає увагу, що прокурор в своєму клопотанні, як і в судовому засіданні, всупереч вимог законодавства України, посилався на наявність лише тих ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, та які нібито продовжують існувати й на цей час, однак доказів на підтвердження цього факту суду не надано, так само як і не надано доказів, які б виправдовували подальше тривале тримання обвинуваченого під вартою з огляду також на триваючу агресію рф проти України, внаслідок чого м. Харків зазнає частих бомбардувань та обстрілів і відповідно потребує захисту, що враховується судом при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що на цей час змінилися обставини та умови утримання обвинуваченого під вартою, так само як і змінилася ситуація в цілому, яка не відповідає тим умовам, за яких відносно обвинуваченого було обрано зазначений запобіжний захід. Клопотання прокурора хоча й містить відомості про інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальні правопорушення та про обставини їх вчинення, однак не містить жодного додатку на їх підтвердження.

Клопотання прокурора містить посилання на ризик, що обвинувачений може переховуватися від суду, існування якого прокурор обґрунтовує лише тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та характеристикою його особи, однак суд не погоджується з доводами прокурора щодо цього ризику, так як матеріали клопотання не містять доказів переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування чи суду та вчинення ним дій, які б вказували на можливість порушення його процесуальної поведінки, а відтак вважає, що посилання прокурора на вказаний ризик є необґрунтованими та таким, що ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення, у зв`язку з чим не може бути прийнятим до уваги суду як беззаперечний доказ щодо можливої поведінки обвинуваченого в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на практику ЄСПЛ, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (у справі «Панченко проти Росії»).

Сама тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та публічний інтерес до цієї справи не можуть виправдовувати його тривале ув`язнення. Зокрема, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачення не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою. Крім того, в рішення ЄСПЛ «Клішин проти України» у справі № 30671/04 від 23 лютого 2012 року вказано, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

Саме лише посилання прокурора на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, як на фактор ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, не є достатнім для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде здатний забезпечити дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки, враховуючи при цьому, що ОСОБА_26 має постійне місце проживання та сім`ю, тому жодним чином не підтверджує того факту, що останній може продовжити злочинну діяльність.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному провадженні, навіть, сам прокурор в клопотанні зазначає, що наявна лише імовірна можливість, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження, з огляду на його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та анкетними даними цих осіб. Таким чином, прокурор жодним чином не доводить наявності цього ризику та реальних обставин його існування, а лише припускає можливість настання такого ризику, зазначаючи при цьому, що свідки та потерпілі в судовому засіданні ще не допитані. Суд критично оцінює такі обґрунтування прокурора, оскільки це не викликано діями обвинуваченого, а скоріше є свідченням бездіяльності сторони обвинувачення, на яку законом і покладено обовязок забезпечення явки учасників процесу та надання доказів в суді.

Крім того, враховуючи ситуацію, що склалася в Україні та ведення активних бойових дій в м. Харкові, суд констатує, що посилання на ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, зазначений в клопотанні, є взагалі недоцільним, оскільки на цей час явка свідків та потерпілих для їх допиту в суді є ускладненою та унеможливленою, а відтак призводить до затягування розгляду справи взагалі, тому ця обставина як підстава обґрунтування прокурором необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого судом до уваги не приймається.

Таким чином, суд, на підставі матеріалів справи, що містяться в його розпорядженні, приходить до висновку про те, що зміст клопотання прокурора не містить обґрунтованих доказів необхідності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише містить сам факт наявності таких ризиків та посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченому було обрано такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, при цьому не наведено доказів, що заявлені ризики на цей час не зменшилися та які обставини дійсно підтверджують їх існування, а відтак, суд констатує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою складено з процесуальним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та ним не відповідає, що є неприпустим.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ у справах «Яблонський проти Польщі», «I.A. проти Франції», «Іловецький проти Польщі»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Обвинувачений користується презумпцією невинуватості, а тому обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій, підлягають доведенню в установленому законом порядку в суді.

Доцільність продовження строків тримання під вартою впродовж судового розгляду повинна ґрунтуватися на презумпції того, що з перебігом розгляду справи, зменшуються ризики, які стали підставою для взяття під варту на початковій стадії розслідування, тому продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються. Чим більше обвинувачений знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження запобіжного заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні. Визначаючи доцільність тримання під вартою або звільнення, суд зобов`язаний розглянути й альтернативні заходи забезпечення явки обвинуваченого до суду.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Тобто застосування запобіжних заходів не повинно розцінюватися як міра покарання, а вважається тільки певними обмеженнями особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та застосовуються з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор на вимогу суду повідомила, що відносно обвинуваченого ОСОБА_26 11 травня 2017 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та поміщено останнього до Держаної установи «Харківський слідчий ізолятор», а відтак, на момент даного судового розгляду обвинувачений утримується під вартою вже більше п`яти років.

Суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення згідно клопотання прокурора в період часу з 26 вересня по 08 травня 2017 року, а відтак, є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (далі - Закон № 838-VIII), згідно з яким ч. 5 ст. 72 КК України передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеного в п. п. 102-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі № 663/537/17, зокрема, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому правопорушення будучи неповнолітнім, тобто згідно з вимогами ч. 3 ст. 102 КК України, відносно нього може бути застосоване покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше десяти років, а відтак, враховуючи, що останній утримується під вартою вже більше п`яти років, а на підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) вважається таким, що позбавлений волі вже протягом десяти років, то фактично є особою, яка відбула покарання, яке може бути призначено в разі ухвалення обвинувального вироку у справі.

Дослідивши матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що клопотання прокурора не містить обґрунтованих доказів того, що вказані ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому існують і на даний час, а жодного нового ризику ним не наведено, так само як і не наведено підстав, які б виправдовували подальше тривале тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим суд констатує, що на початковому етапі досудового розслідування можливо й була необхідність у триманні обвинуваченого під вартою, однак на даному етапі судового розгляду, докази продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу суду не надані.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, характеристику особи обвинуваченого, який є не судимим, має постійне місце проживання та вже тривалий час утримується під вартою з огляду на покарання, що може бути йому призначене в межах санкцій статтей інкримінованих йому кримінальних правопорушень, викладені обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою за відсутності для цього процесуальних підстав, однак вважає за можливе змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладенням на обвинуваченого процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити, звільнивши обвинуваченого з-під варти негайно.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, поклавши строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 липня 2022 року обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі України без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обовязків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 25 травня 2022 року о 17 годині.

Суддя ОСОБА_1