БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/926/21
Провадження № 1-кп/730/100/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000853 від 21.09.2021р. по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Новоазовського району Донецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01.04.2010р. за ч.2 ст.121, ст.71 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі та звільненого 16.11.2015р. на підставі ухвали Могилів-Подільського міського суду Вінницької області від 06.11.2015р. згідно ст.81 КК України умовно-достроково з невідбутим терміном 2 роки 8 місяців 8 днів, вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23.12.2020р. за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді 140 годин громадських робіт та 29.04.2021р. знятого з обліку Борзнянським РС ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області в зв`язку з відбуттям покарання, -

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 20 вересня 2021 року близько 20-00 год., перебуваючи в приміщенні господарської будівлі (сараю), розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 , з мотивів раніше виниклих неприязних відносин з останньою, маючи мету на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв знайдені на місці предмети одягу, підпалив їх запальничкою та залишив всередині приміщення сараю. Внаслідок вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_5 відбулося загорання даного сараю зі знищенням покрівлі, перекриттів, дверних прорізів, перегородки, руйнації, що спричинило його пошкодження та завдало ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 66963,00 грн.

ОСОБА_5 в судовому засіданні винним себе в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і пояснив, що з весни 2021 року він співмешкав з ОСОБА_6 в її будинку. 17 вересня 2021 року він повернувся з м. Києва з роботи додому й застав у ОСОБА_6 іншого чоловіка, після чого на грунті ревнощів розсердився, залишив господарство, пішов до знайомого, з яким три дні вживав спиртні напої. 20 вересня 2021 року близько 20-00 год., будучи в нетверезому стані, він на велосипеді поїхав до господарства ОСОБА_6 з`ясувати відносини, але її з дітьми вдома не було. Він зайшов до незачиненого сараю й з метою помсти та щоб даний сарай, в якому він за час спільного проживання виконував певні роботи, не дістався новому співмешканцю ОСОБА_6 , вирішив його спалити. З цією метою він запальничкою підпалив знайдені всередині приміщення сараю предмети одягу, а коли полум`я сильно розгорілось, то втік звідти. Погоджується, що спалений ним сарай ОСОБА_6 не придатний для використання, але він з потерпілою домовився, що відновить його власними силами й вже почав виконувати роботи по прибиранню пожежного сміття. Розкаюється в скоєному й просить не позбавляти волі.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що близько шести місяців проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу. 17 вересня 2021 року ОСОБА_5 повернувся з м. Києва з роботи додому, коли в неї перебував знайомий, з яким пили каву та спілкувались, ніяких приводів до ревнощів при цьому не було. Побачивши цього чоловіка, ОСОБА_5 розлютився й залишив її господарство; вона намагалась додзвонитись до співмешканця для з`ясування відносин, але той не брав телефон. 20 вересня 2021 року вона з дітьми поїхала в м. Чернігів до матері, коли ввечері їй зателефонувала кума ОСОБА_7 й повідомила, що горить її сарай, який підпалив ОСОБА_5 . До даного господарського приміщення електропостачання не підведено, обігрівальних приладів не було, горючі чи легкозаймисті матеріали не зберігались. В подальшому спілкуванні з ОСОБА_5 той повідомив їй, що був у запої і спалив сарай з ревнощів до того відвідувача; також попросив вибачення й вони домовились, що ОСОБА_5 своїми силами та за свій рахунок відновить їй пошкоджений сарай і вже почав роботи по вивезенню пожежного сміття, в зв`язку з чим пред`являти цивільний позов не побажала. Вважає за можливе не призначати ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, потерпілої та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються процесуальних витрат і речових доказів.

Заслухавши обвинуваченого, допитавши потерпілу, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд находить, що винуватість ОСОБА_5 в пред`явленому йому обвинуваченні, крім власного визнання ним своєї вини в судовому засіданні, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразилися в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.194 КК України, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, позицію потерпілої, матеріали досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_5 характеризується посередньо, неодружений, неповнолітніх дітей не має, є особою працездатного віку, але офіційно не працює, легальних джерел доходу не має, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вчинив нове кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості за попередні злочини.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно обвинувального акта відсутні. Однак, зважаючи, що ОСОБА_5 вчинив даний новий умисний злочин, будучи особою, яка має судимість за попередні умисні кримінальні правопорушення, то у відповідності до приписів ст.34, п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуючою покарання обставиною слід визнати рецидив злочинів.

При цьому, оскільки встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, то рішення суду з цього приводу є самостійним і не може ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, в зв`язку з чим дискреційне визнання судом обтяжуючої покарання обставини з огляду на положення п.13 ч.1 ст.3, ст.337 КПК України не є виходом за межі висунутого в обвинувальному акті обвинувачення, що узгоджується з положеннями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Потерпіла має до обвинуваченого матеріальні претензії з приводу пошкодженого сараю, але заявляти цивільний позов не побажала й просить не позбавляти ОСОБА_5 волі.

Згідно досудової доповіді Ніжинського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській областіризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик його небезпеки для суспілства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як дуже високий, в зв`язку з чим виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства й застосування до нього заходів впливу необхідно здійснювати з цілодобовим наглядом та контролем в умовах ізоляції.

Таким чином, виходячи з тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, розміру завданих потерпілій матеріальних збитків та їх невідшкодування на час розгляду справи, негативного висновку уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі, але в його мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.194 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

При цьому, думка потерпілої щодо можливості застосування до ОСОБА_5 покарання з випробуванням не є вирішальною в питанні його призначення, оскільки обвинувачений має соціально негативну поведінку, офіційно не працює та не має легальниж джерел доходів, не вжив реально дієвих заходів до відшкодування завданих збитків, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин після тривалого вживання спиртних напоїв, застосований ним спосіб завдання шкоди майну потерпілої відноситься до загальнонебезпечних й міг спричинити пошкодження житлового будинку, який знаходився на невеликій відстані від спаленого сараю, цим самим позбавивши житла потерпілу з її трьома неповнолітніми дітьми; отримати з обвинуваченого сатисфакцію за пошкоджений сарай потерпіла не позбавлена можливості шляхом пред`явлення відповідного позову в порядку цивільного судочинства.

Наведений висновок суду також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 березня 2020 року по справі №671/2150/18.

Відповідно до ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути 6006,70 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз (3089,16 грн - будівельно-технічної, 2917,54 грн - трасологічної).

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, цивільний позов не зваявлявся, долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його фактичного затримання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 6006,70 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Речові докази по справі, які знаходяться в Ніжинському РВП ГУНП в Чернігівській області: гіпсовий зліпок підошви взуття, - знищити; пару берців - повернути власнику ОСОБА_5 .

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1