Справа № 573/1658/21
Номер провадження 1-кп/573/181/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 13 вересня 2021 року за №0000265, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Торецьк Донецької області, без освіти, неодруженої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої 27 квітня 2021 року Білопільським районним судом за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн, штраф сплачений 11 листопада 2021 року,

- за ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
12 вересня 2021 року у вечірній час доби, точний час не встановлено, ОСОБА_4 з метою викрадення чужого майна проникла до будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_6 , та таємно викрала з груби дві пічні плити, колосники, металеві кола, металеві кутники, листи металу, якими зовні була оббита груба. Також у кімнаті з грубою вона виявила металеві ночви, таз, дві каструлі, кришку емальовану, відро, металевий швелер, які теж таємно викрала. Усі зазначені предмети цінності як вироби не мають, а є металобрухтом чорного металу, вага якого становить 141 кг. ОСОБА_4 винесла з будинку у двір господарства цей металобрухт і склала його у дворі з метою у подальшому за ним повернутися.

13 вересня 2021 року, близько 14:30 год., ОСОБА_4 за допомогою ОСОБА_7 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_4 , завантажили 141 кг металобрухту чорного металу вартістю 1014 грн 56 коп., що належав потерпілому ОСОБА_6 , на автомобіль та поїхали у напрямок м. Білопілля.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядилася у своїх корисливих цілях.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість визнала повністю, щиро розкаялася та дала показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснила, що 12 вересня 2021 року перебувала з родичами у с. Річки Сумського району, де збирали бузину. Ближче до вечора цього дня вона помітила, що один з будинків у селі є нежилим, а тому вирішила з нього що-небудь викрасти. Зайшла у двір, у вікні будинку розбила скло і так залізла всередину. Там побачила грубу та металеві предмети у кімнаті. З груби зняла дві плити, колосники, металеві кола, відірвала лист металу, яким була оббита груба. Винесла метал і зложила у дворі. Тоді з кімнати ще забрала ночви, таз, дві каструлі, кришку, відро, швелер і також їх склала до загальної купи з металом. Наступного дня, тобто 13 вересня 2021 року, вона разом зі співмешканцем, братом та малолітніми дітьми на легковому автомобілі знову приїхали в с. Річки за бузиною. Керував автомобілем її співмешканець ОСОБА_8 , якого вона попросила забрати викрадений нею металобрухт, на що він погодився. Десь в післяобідню пору завантажили металобрухт в автомобіль і поїхали в м. Білопілля, але по дорозі їх зупинили працівники поліції і виявили викрадений метал. Про те, що метал вона викрала, ОСОБА_9 нічого не знав.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченій роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з проникненням у житло.

Призначаючи покарання обвинуваченій у відповідності зі ст. 65 КК України, суд виходить з такого.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки вона повністю визнала свою винуватість, критично оцінила вчинений нею злочин; активне сприяння розкриттю злочину, бо вона правдиво повідомила про обставини його вчинення; відшкодування потерпілому завданих збитків; відсутність тяжких наслідків; є багатодітною матір`ю і на утриманні має шістьох неповнолітні дітей.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченої суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, з урахуванням того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що обвинувачена хоча і вчинила тяжкий злочин, але їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке буде достатнім для того, щоб вона довела своє виправлення.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обвинуваченій слід залишити до набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 514,86 грн.

Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалами слідчого судді від 15 та 16 вересня 2021 року накладено арешт на майно, який необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в ньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 514 грн 86 коп. процесуальних витрат.

Скасувати арешт на автомобіль ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_1 , оцинковані ночви, 19 листів оцинкованого металу, 2 каструлі без дна, купу листів ржавого металу, оцинковане відро, два пічних круга, кришку емальовану, 4 металевих пластини, металевий швелер, емальований таз, 2 чавунні плити, 4 листи металу, 2 металевих колосника, 3 металевих підкладки, 4 металеві пластини, металевий прут, 5 металевих кутників, алюмінієву трубу, 11 пічних чавунних кружків, металеву кришку, 2 чавунних колосника, металевий штир, порожню пачку з-під цигарок «GT Smart», талон обов`язкового страхування транспортного засобу серії АА 7924276.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, талон обов`язкового страхування транспортного засобу серії АА 7924276, який зберігається у камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_10 ; оцинковані ночви, 19 листів оцинкованого металу, 2 каструлі без дна, купу листів ржавого металу, оцинковане відро, два пічних кола, кришку емальовану, 4 металевих пластини, металевий швелер, емальований таз, 2 чавунні плити, 4 листи металу, 2 металевих колосника, 3 металевих підкладки, 4 металеві пластини, металевий прут, 5 металевих кутників, алюмінієву трубу, 11 пічних чавунних кружків, металеву кришку, 2 чавунних колосника, металевий штир, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути потерпілому ОСОБА_6 ; порожню пачку з-під цигарок «GT Smart», яка зберігається у камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя