Справа № 462/1821/20
провадження 1-кп/462/193/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.190 КК України,

встановив:

Згідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_4 11.12.2011 та 14.12.2011 під час робочого дня, перебуваючи в приміщенні магазину №38 (Європа), торгового центру «Максимум» у торгово-виробничому комплексі «Південний», що розташований за адресою: м.Львів, вул.Щирецька, 36, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , оскільки з останнім мав довірливі та доброзичливі відносини, так як ОСОБА_7 , з його слів, являвся посередником з обміну грошей на гривні або долари та він бажав обміняти через останнього 31170 доларів США на національну валюту в еквіваленті 250000 гривень, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, заздалегідь не мавши наміру на повернення зазначених коштів, шляхом обману отримав кошти від ОСОБА_6 в сумі 9670 доларів США ( що станом на 11.12.2011 становило 77166,60 гривень) та 21500 доларів США ( що станом на 14.12.2011 становило 171570 гривень) для здійснення валютних операцій, шляхом обміну коштів з доларів США на гривні за вигідним комерційним курсом, із кінцевою датою повернення до 10 днів. Однак, у подальшому ОСОБА_8 отримані грошові кошти ОСОБА_6 не повернув, уникав зустрічей з останнім та у подальшому заволодів вказаними грошовими коштами, якими розпорядився на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 248736 гривень 60 копійок, яка, згідно примітки до ст.185 КК України, в двісті і більше разів перевищує прожитковий мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та є великим розміром.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Окрім цього, ОСОБА_4 12.11.2013, під час робочого дня, перебуваючи в приміщенні магазину № НОМЕР_1 (Золоте Руно), торгового центру «Володимир» у торгово-виробничому комплексі «Південний», що розташований за адресою: м.Львів, вул. Щирецька, 36, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , оскільки з останнім мав довірливі та доброзичливі відносини, так як ОСОБА_7 , з його слів, являвся посередником з обміну грошей на гривні або долари та він бажав обміняти через останнього 2000 доларів США на національну валюту для подальшої закупівлі потерпілим товару з метою підприємницької діяльності, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, заздалегідь не мавши наміру на повернення зазначених коштів, шляхом обману, отримав кошти від ОСОБА_9 в сумі 2000 доларів США (що станом на 12.11.2013 становило 15980 гривень) для здійснення валютних операцій, шляхом обміну коштів з доларів США на гривні за вигідним комерційним курсом, із кінцевою датою повернення до 5 днів. Однак, у подальшому ОСОБА_8 отримані грошові кошти ОСОБА_9 не повернув, уникав зустрічей з останнім та у подальшому заволодів вказаними грошовими коштами, якими розпорядився на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 15980 гривень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Під час судового розгляду 17 грудня 2021 року обвинувачений та його захисник звернулися до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження №0000802 від 21.10.2015 відносно ОСОБА_4 .

З урахуванням часткового визнання обвинуваченим своєї вини, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений надав свою згоду саме на розгляд його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, вислухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст.49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

За правилами ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, в тому числі у разі встановлення підстав, передбачених ст.49 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину та ч.3 ст.190 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, згідно висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, було вчинено 12.11.2013 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, згідно висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, було вчинено 11.12.2011 та 14.12.2011.

Отже, з урахуванням обставин кримінального провадження, положень ч.2 ст.12, ч.1 ст.49 КК України, станом на 17 грудня 2021 року сплинув 5-й річний строк з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та 10-й річний строк з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а тому закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у справі наявні умови, які є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому суд враховує, що відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч.8 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.

За таких обставин клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності підлягає задоволенню, кримінальне провадження №0000802 від 21.10.2015 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.190 КК України - закриттю.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Підлягають відшкодуванню обвинуваченим процесуальні витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 44, 49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст.285, 286, 350, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження № 0000802 від 21 жовтня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.190 КК України.

Стянути з ОСОБА_4 документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 8172 гривні на користь держави.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя:

.