Номер провадження: 11-сс/813/1345/21
Номер справи місцевого суду: 521/3100/20 1-кс/521/3183/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 07.07.2021 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0003938 від 18.12.2019 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0003938 від 18.12.2019 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК Українизадоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження майна, на яке накладено арешт, до прийняття рішення щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.
Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя дійшов переконання, що незастосування заборони на використання вказаного майна може призвести до наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню, а також врахував правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, можливий розмір шкоди, завданої правопорушенням та можливого цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, зазначивши, що вона постановлена із неповним зсуванням всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- під час розгляду клопотання слідчий суддя не дослідив належним чином інформаційну довідку №262445066 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та, як наслідок, не дослідив обставини набуття права власності, його припинення, відчуження, тощо, зокрема, того, що гр. ОСОБА_8 ніколи не був власником квартири АДРЕСА_1 , вищезгадана квартира вибула з власності ОСОБА_9 на підставі рішення Малиновського райсуду м. Одеси, при дослідженні інших обставин щодо продажу квартири банком через електронний аукціон від 09.12.2020 були б встановлені обставини щодо прозорого продажу квартири у спосіб, встановлений чинним законодавством;

- висновок слідчого судді щодо того, що зазначена вище квартира була придбана у 2008 році на голландському аукціоні на підставі заочного рішення суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, натомість, заочне рішення Малиновського райсуду м. Одеси у справі №521/8551/14ц ніколи не було підставою голландського аукціону;

- висновок слідчого судді щодо того, що квартира на теперішній час належить ОСОБА_8 також не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, натомість, відповідно до інформаційної довідки №262445066, дослідженої в судовому засіданні, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про власника ОСОБА_8 та з 14.03.2018 квартира належить ОСОБА_6 ;

- в оскаржуваній ухвалі містяться істотні суперечності, зокрема, в одному з абзаців слідчий суддя встановлює власником квартири ОСОБА_8 , а в наступному, всупереч раніше зазначеному власнику ОСОБА_6 ;

- слідчий суддя, всупереч вимог закону, не визначив, з якою саме метою здійснюється арешт квартири, яка придбана після подій, що стали підставою для відкриття кримінального провадження, зі змісту ухвали неможливо визначити, за якими саме критеріями та ознаками встановлено належність майна до речових доказів в розумінні ст. 98 КПК України, слідчий суддя не повідомив його, власника квартири, про розгляд клопотання про накладення арешту на його власність, а також не надіслав йому копії оскаржуваної ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення;

- слідчий суддя незаконно позбавив його як законного власника квартири права розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, а також порушив права іпотекодержателя ОСОБА_10 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення одержаної позики у строк до 01.09.2021.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_6 не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, в апеляційній скарзі просив здійснювати розгляд за його відсутності. Водночас прокурор ОСОБА_11 також в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, надіслала на адресу суду клопотання про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності, в якому заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 та зазначила, що вважає оскаржувана ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду та подання ними клопотань про здійснення розгляду за їх відсутності, колегія суддів, керуючись ч. 1 ст. 406 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за необхідне здійснити апеляційний розгляд в порядку письмового апеляційного провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с. 1-3), слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, а саме на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 з метою забезпечення його збереження як речового доказу.
При цьому, відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0003938 від 18.12.2019 (а.с. 4) та інших матеріалів провадження, СВ відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема, у зв`язку із надходженням до відділу поліції 24.02.2020 ухвали слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_9 стосовно невстановлених осіб, які шахрайським шляхом заволоділи його квартирою, розташованою за вказаною адресою.

При цьому, органом досудового розслідування було встановлено, що зазначена вище квартира була придбана у 2008 році на голландському аукціоні на підставі заочного рішення Малиновського райсуду м. Одеси, яким було задоволено позов «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В подальшому, посадові особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном, завдяки чому вищезазначена квартира на даний час належить ОСОБА_8 .

Відповідно до інформаційної довідки №262445066 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 , на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу номер: 991, виданий 15.06.2021, посвідчений нотаріусом ОСОБА_12 .

Постановою слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 від 07.04.2020 зазначена вище квартира визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні (а.с. 10).

При цьому, в межах зазначеного провадження раніше вже накладався арешт на вищезазначену квартиру ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 23.04.2020 (справа №521/6093/20, а.с.10), проте приватним виконавцем ОСОБА_13 , який працює в м. Києві, 02.06.2021 було безпідставно видалено зазначену інформацію з реєстру правочинів.

Диспозиції ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України передбачають кримінальну відповідальність за підроблення офіційного документа та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі аналізу матеріалів провадження та додатків до апеляційної скарги вбачається, що апелянт ОСОБА_6 , який на теперішній час є юридичним власником спірної квартири, придбав її 15.06.2021 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу між ним та ТОВ «Манібігут», при цьому, ТОВ «Манібігут» отримав зазначену вище квартиру у власність 02.06.2021 на підставі договору купівлі-продажу між ТОВ «Манібігут» та ПАТ «Дельта-Банк» як переможець електронного аукціону №UA-EA-2020-11-30-000004-b від 09.12.2020, проведеного ПАТ «Дельта-Банк» за рішенням Фонду гарантування вкладів.

На підставі викладеного, апеляційний суд випадку наголошує на тому, що ОСОБА_6 в даному випадку є добросовісним набувачем вищевказаної квартири.

Разом із тим, абзацом 2 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Водночас, будучи допитаним 01.07.2020 в якості потерпілого ОСОБА_9 пояснив, що 19.05.2008 ним було отримано споживчий кредит №0 у розмірі 49 200 доларів США, який необхідно виплатити у повному обсязі у строк до 21.05.2029 або достроково за сплатою відсотків за користування кредитом; вказані грошові кошти було направлено на придбання квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії заочного рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 15.09.2014, було задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_9 , звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: АДРЕСА_2 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно, визнано за банком право власності на вказану квартиру та припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_9 .

Проте, з інформації, що містять відкриті джерела ЄДРСР вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_9 було задоволено частково та скасовано зазначене вище заочне рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 15.09.2014, відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у позові до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно та виселення.

Підставою для скасування зазначеного заочного рішення слугувало те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно до вимог ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, натомість, банк не довів своїх позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи скасування в апеляційному порядку судового рішення, за яким вищезгадана квартира перейшла у власність ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу із вказаним банком, колегія суддів доходить висновку про те, що дана квартира є спірною, у зв`язку із чим існує необхідність у встановленні правомірності переходу права власності на неї, тобто на теперішній час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження №0003938 триває, здійснюється подальше проведення слідчих (процесуальних) дій для встановлення всіх обставин провадження.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначена вище квартира, має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, існують обґрунтовані підстави вважати, що квартира могла бути предметом, що була об`єктом кримінально протиправних дій в межах зазначеного кримінального провадження №0003938 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.
Що стосується посилань апелянта на залишення слідчим суддею поза увагою того, що ОСОБА_8 ніколи не був власником зазначеної вище квартири, а також на непідтвердження доказами висновку слідчого судді про те, що квартира була придбана у 2008 році на голландському аукціоні, колегія суддів вважає такі твердження передчасними та зауважує, що на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває, здійснюється збір доказів та встановлення всіх обставин провадження.
Оцінюючи твердження апелянта ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання без участі та виклику в судове засідання власника майна, апеляційний суд наголошує на наступному.

Частина 2 ст. 172 КПК України встановлює, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий в поданому клопотанні просив його розгляд здійснювати без виклику осіб, у володінні яких знаходиться вказаний об`єкт нерухомості з огляду на наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза переоформлення зазначеної квартири на інших осіб (а.с. 3).
За таких обставин, на переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя обґрунтовано розглянув клопотання слідчого без повідомлення власника квартири ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду, задля забезпечення збереження такого майна.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 406, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 07.07.2021, якою в межах кримінального провадження №0003938 від 18.12.2019 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії, щодо відчуження майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4