ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11/818/2942/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, від якого надійшла заява про розгляд справи без його участі, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , без потерпілих, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 11.10.2021 року, включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існують на даній стадії судового провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник послався на те, що стороною обвинувачення не обґрунтовано підозру, наявність ризиків, а також неможливість застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Також вказав, що прокурор обґрунтовуючи необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначив можливість ОСОБА_6 перешкоджати іншому кримінальному провадженні, що не перебуває в провадженні Московського районного суду м.Харкова.

Вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно обмежують у праві на побачення з його родиною. Вказує, що в ухвалі суду першої інстанції відсутній аналіз щодо можливості застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, обвинувачений також подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурором не було доведено обґрунтованості підозрі, наявність ризиків та неможливість застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор до початку розгляду справи подав заяву про розгляд апеляційних скарг без його участі, заперечував проти їх задоволення.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційні скарги за відсутністю прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадження, чинити вплив на свідків, або вчинити інші правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину насильницького характеру, що мав призвести до загибелі людей, а саме передбаченого ч.1 ст. 14, ч.ч.4 та 5 ст. 27, п.п. 1,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, у випадку, передбаченому, п.6 ч.2 ст.115 КК України, що дає підстави вважати, що обвинувачений стане переховуватись від суду, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в своєму рішенні.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий, за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а також у сфері злочинів проти власності, що на думку суду свідчить про те, що останні на шлях виправлення не став та знову може вчинити новий злочин.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_9 , даних про його особу неодноразово судимий, стон його здоров`я, соціальні зв`язки, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Відповідно до практики ЄСПЛ викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України» встановлено, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що жоден інший більш м`який запобіжний захід крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуванню ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності обґрунтувань, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Як вбачається зі її змісту, судом першої інстанції було встановлено, що домашній арешт сам по собі не здатний запобігти можливості переховування від суду, впливу на свідків, оскільки, перебуваючи в умовах домашнього арешту, обвинувачений не буде позбавлений можливості залишити житло та пересуватись на власний розсуд.

Також судом першої інстанції було проаналізовано положення п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, враховано підстави та обставини, передбачені статтями 177та178 КПК України, та зроблено обґрунтований висновок про неможливість визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також про нездатність запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо обґрунтованості доводів захисника відносно того, що запобіжний захід відносно ОСОБА_6 в даній кримінальній справі не може застосовуватись з метою забезпечення досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні.
Проте, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 було застосовано судом виключно з метою забезпечення даного кримінального провадження.
Доводи захисника відносно того, що ОСОБА_6 обмежується в праві на побачення зі своїми рідними, не відносяться до предмету доказування під час розгляду питання щодо продовження або зміни запобіжного заходу, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованої підозри ОСОБА_6 в інкримінованому правопорушенні, колегія судів до уваги не бере, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів, та робити відповідні висновки.
Тому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

При цьому слід звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового розгляду та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 13.08.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового розгляду та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

_____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4