Справа № 442/4252/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1045/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000533 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3,4 ст. 358 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобич, громадянина України, українця, із середньою освітою, тимчасового не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні по епізоду підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб за ч.3 ст.358 КК України визнано невинним і по суду виправдано, за відсутністю в його діях складу цього злочину.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 4 ст.358 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Вирішено питання речових доказів.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому, що він маючи умисел на підробку офіційних документів, з метою підтвердження неіснуючого факту здобуття освіти у Львівському технікумі механічної обробки деревини, достовірно знаючи про підстави та умови отримання документу про освіту у відповідності до ЗУ «Про освіту», усвідомлюючи, що фактично навчання у Львівському технікумі механічної обробки деревини не закінчував та диплом спеціаліста державного зразка про здобуття ним освіти вказаним закладом йому не видавався, 09.11.2019, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, шляхом заповнення електронної заяви-анкети на виготовлення диплому надав свої анкетні дані, вказавши прізвище ім`я та по-батькові « ОСОБА_6 , вуз «Львівський технікум механічної обробки деревини», спеціальність «технологія деревообробки», кваліфікацію «технік-технолог та вказано рік завершення навчання 1992», яку надіслав невстановленій досудовим розслідуванням особі для використання наданої інформації для внесення до бланку диплому про освіту, який би підтверджував закінчення ним навчання за вказаною спеціальністю у зазначеному вище навчальному закладі та в подальшому видачі йому диплому із завідомо неправдивими відомостями.
В подальшому, 22.11.2019 ОСОБА_6 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, прибув до обумовленого з невстановленою слідством особою відділення Нової пошти №3, що за адресою: м. Дрогобич, що по вул. Грушевського, 42, де отримав диплом НОМЕР_1 виданий 30.06.1992 року з недостовірними даними виданий від імені Львівського технікуму механічної обробки деревини, у відповідності до якого ОСОБА_6 закінчив в 1992 році Львівський технікум механічної обробки деревини і отримав повну освіту за спеціальністю «Технологія деревообробки» та здобув кваліфікацію «технік-технолог», з метою подальшого його використання під час постановки на облік у Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості як безробітного та працевлаштування, в такий спосіб вчинив підроблення офіційного документа. Формулювання обвинувачення в цій частині не знайшло свого підтвердження.
Натомість, в частині формулювання обвинувачення, яке суд визнає доведеним, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, який видається установою та надає права, без належних на те законних підстав та без фактичного здобуття освіти у Львівському технікумі механічної обробки деревини, з метою отримання статусу безробітного, особою, яка шукає роботу, 20.01.2020, перебуваючи за місцем знаходження Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості, що за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, 3, пред`явив спеціалісту оригінал диплому СТ-І №087540 виданого 30.06.1992 від імені Львівського технікуму механічної обробки деревини з недостовірними даними, щодо здобуття ним освіти за спеціальністю «Технологія деревообробки» та отримання кваліфікації «технік-технолог», які було зазначено спеціалістом в персональній картці № НОМЕР_2 ОСОБА_6 та стало підставою для надання останньому Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості статусу безробітного.
На вирок суду прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок скасувати у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 358 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, обрати остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, на строк 1 рік 6 місяців та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням вимог кримінального закону та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом було визначено спрощений порядок дослідження доказів, оскільки обставини справи ніким із сторін не оспорювались, відтак в черговий раз суперечливим є той факт, що суду не було наданого докази, і як наслідок суд не досліджуючи таких, керуючись своїм внутрішнім переконанням прийшов до висновку у відсутності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. З ст. 358 КК України.

Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_10 достовірно знаючи, що він не здійснював навчання та не отримував у 1992 році диплому «Львівського технікуму механічної обробки деревини» за спеціальністю «технологія деревообробки», кваліфікацією «технік-технолог», надав невідомій особі такі дані з метою використання наданої інформації для внесення до бланку диплому про освіту, який би підтверджував закінчення ним навчання за вказаною спеціальністю у зазначеному вище навчальному закладі та в подальшому видачі йому диплому із завідомо неправдивими відомостями. Вказані обставини як зазначено у примітці до ст. 358 КК України, так і у самому вироку в свою чергу і посвідчують події та факти, що сфальсифіковано.

На думку сторони обвинувачення суд формально підійшов до судового розгляду обвинувального акту, обставин вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі із істотним порушенням вимог кримінального закону в частині надання оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час здійснення судового розгляду.

Прокурор в ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, про що подав письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінальногопровадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того за змістом ч. 4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовляється від давання показань та у випадку, передбаченому ст. 381 цього Кодексу, тобто коли розгляд провадження здійснюється у спрощеному порядку у відсутності учасників судового розгляду.
Так, у вироку суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, у зв`язку із чим суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно обставин підроблення документа, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та обставин використання такого обвинуваченим, оскільки такі не оспорюються всіма учасниками судового розгляду і суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.
Водночас, незважаючи на вказане суд зазначає, що прокурором в частині вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України не доведено наявності в діях останнього обов`язкових ознак згаданого злочину.
Разом з тим, як вбачається з журналу судового засідання від 05.10.2021 року суд першої інстанції розглядав справу в межах 20 хвилин, при цьому судом не досліджувались жодні докази, тобто суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України лише в межах обвинувального акту. Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на докази, які в судовому засіданні досліджені не були.
Також у вироку суду вказано, що стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що документи у підробленні та використанні яких обвинувачується ОСОБА_6 складені із дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Проте апеляційний суд звертає увагу, що судом було визначено спрощений порядок дослідження доказів, оскільки обставини справи ніким із сторін не оспорювались.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 у вироку взагалі не відображено, а лише зазначено про те, що останній погодився з обставинами, вказаними в обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся, просив суворо не карати.
Зважаючи на те, що в порушення вимог ст. 351 КПК України, судом першої інстанції допит обвинуваченого ОСОБА_6 проводився неналежним чином, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті щодо нього, вину визнав повністю, не відображено належним чином та допит останнього містить формальний характер.
При цьому апеляційним судом враховується правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22. 03. 2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано встановленої законом процедури судового розгляду, а саме, відсутність належного допиту обвинуваченого з дотриманням порядку, встановленого ст. 351 КПК України із детальним з`ясуванням всіх обставин кримінального правопорушення, в тому числі наявність істотних суперечностей у вироку суду, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений судом першої інстанції вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення чи сторони захисту.

Згідно п. 3 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитати обвинуваченого ОСОБА_6 , всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності з врахуванням доводів апеляційної скарги та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412,415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4