ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1174/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 642/3652/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000024 від 21.01.2021, за частиною 2 статті 170 КК України, -

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 у задоволенні клопотання сторони захисту про заміну запобіжного обвинуваченим на домашній арешт відмовлено.

Продовжено застосування до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжено застосування до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжено застосування до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжено застосування до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Не погодившись з вказаною ухвалою в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу в цій частині та обрати до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Зокрема, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції обмежився загальним посиланням на наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, однак не зазначив конкретно, у чому вони полягають. Зазначені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення.
Також захисник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мають судимостей, не є асоціальними особами, мають постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину ОСОБА_12 , 2013 року народження.
Зазначені обставини свідчать про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Окремо захисник звертає вагу на вагомість доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Так, під час допиту потерпілі зазначили, що не знають ОСОБА_8 , жоден зі свідків при наданні свідчень під час досудового розслідування не надавали пояснень, які б дозволили дійти висновку про причетність ОСОБА_8 до діяльності будинку осіб похилого віку, в якому відбулась пожежа.
08.01.2021 ОСОБА_9 була проведена хірургічна операція, після якої вона не могла самостійно рухатися, що свідчить про поганий стан здоров`я обвинуваченої та те, що безпосередньо перед виникненням пожежі вона не могла контролювати діяльність будинку для людей похилого віку. Зокрема, саме під час перебування ОСОБА_9 на лікуванні вийшов з ладу газовий котел (про це вона не була повідомлена), обігрівачі були встановлені без її відома, а також їй було не відомо про те, що кімнати, де знаходились люди похилого віку, стали закриватися ззовні.
На думку сторони захисту, ризики, передбачені статтею 177 КПК України, є не настільки великими, щоб обов`язково застосовувати до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового провадження.
Заслухавши доповідь судді, заслухавши пояснення захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, за таких підстав.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, характер та обставини інкримінованого злочину, дійшов висновку, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, а саме переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є на даний час дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який. Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважав, що наявна необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Оскільки захисником обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 ухвала оскаржується лише в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів переглядає ухвалу в межах доводів апеляційної скарги.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 270 КК України, який відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, у зв`язку з чим обвинувачені можуть також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину проти громадської безпеки, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження.

Надаючи оцінку посиланням захисника в апеляційній скарзі на відсутність в обвинувачених судимості, наявність постійного місця проживання, малолітньої дитини, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та строк покарання, який загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, не можуть слугувати беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Інші доводи апеляційних скарг захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не можуть бути підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити виконання ними процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відсутності підстав для скасування ухвали Ленінського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 за доводами апеляційних скарг захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 13.01.2022 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: