Єд. унік. № 236/4216/18
Провадження № 1-кп/243/447/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року м. Слов`янськ
Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду матеріали кримінального провадження внесеного до ЄДРДР за№0000480 від 15 липня 2018 року, за обвинуваченням :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі, Харківської області, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних порушень, передбачених ч.3 ст.15, п. 1, 5, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п. 1, 5, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.
Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та на теперішній час продовжують існувати та не зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні прокурор надав клопотання, в якому просив продовжити до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор вважає, що ризики, відповідно до яких було обрано цей запобіжний захід до теперішнього часу не відпали. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, п.1, 5, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Прокурор зазначив, що необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, а
саме:
1)Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)Незаконно впливати на потерпілих та свідків.
Прокурор зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України, окрім тримання під вартою, не може запобігти зазначеним вище ризикам, тому необхідність продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити, продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Бахмутська державна установа виконання покарань №6 у Донецькій області».
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти продовження відносно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив розглянути питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відносно його підзахисного.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Вважає, що можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електроного засобу контроля.
Заслухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм докази.
Відповідно до положень ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так у своїх рішеннях, а саме «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Колегія суддів враховуючи всі встановлені під час судового розгляду кримінального провадження відомості про сукупність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні вже допитаними свідками, іншими доказами, які були дослідженні під час судового розгляду,

приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, на які посилається в своєму клопотанні прокурор про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, оскільки існує ймовірність скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів разом з тим враховує позиції, думки та доводи обвинуваченого на свою користь та його захисника щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення за ч.2 ст.15, п.1, 5, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, зазначені обвинуваченим та його захисником доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують саме суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, та його тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на думку колегіі суддів не зможе в достатній мірі забезпечити додержання обвинуваченим його обов`язків та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Так існування ризиків незаконного впливу на ще недопитаних потерпілих та можливість переховування від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на не пов`язаний з триманням під вартою, прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 свідчать про те, що, покарання за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, то обвинувачений задля уникнення покарання може, знаходячись поза межами установи виконання покарань, здійснити дії щодо примушування недопитаного свідка до зміни своїх показів на свою користь, або ж перешкоджання судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя.
Оцінивши у своїй сукупності доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні повністю довела, що на теперішній час існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання.
Крім того колегія суддів також зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вбивство двох і більше осіб, вчиненому способом, небезпечним для життя багато осіб, що свідчить про те, що жодний інший запобіжний захід не стане на заваді продовжити кримінальну діяльність. За вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного ув`язнення, а тому зазначена обставина вже сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із

позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Колегія суддів зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження як з приводу заявленого клопотання прокурора так і клопотання захисника обвинуваченого, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим злочину особливої тяжкості, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного ув`язнення; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я обвинуваченого виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою може переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його винним, суд вважає доведеним, що на теперішній час ризики, відповідно до яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, у зв`язку з чим відносно нього є підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доцільним продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Колегія суддів також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянула й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, в тому числі і домашній арешт на якому наполягав обвинувачений, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розмір застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом не визначається на

підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183-184, 197-199, 331, 376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 13 грудня 2021 року по 11 лютого 2022 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню з момента її проголошення.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали буде проголошено 15.12.2021 року 11 годині 55 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3