У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/6106/21

№ 1-кп/183/1276/21

28 жовтня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000439 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на 60 днів, мотивувавши його тим, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався слідчим суддею при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зменшився та продовжує існувати.

Захисник ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання. Вважав за необхідне змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на наявність постійного місця проживання обвинуваченого, та наявності на його утриманні літніх батьків, які мають третю групу інвалідності, та неповнолітнього сина.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на відсутність для цього достатніх підстав.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, в останнє 17.10.2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 8 місяців позбавлення волі. 01.09.2020 року звільнився з ДУ «Петрівська виправна колонія № 49» по відбуттю строку покарання.Однак, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином.
У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин, суд погоджується з позицією прокурора про те, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній, будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень).
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 не одружений, суспільно-корисною працею не займається, не працює; обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, віднесених законом до категорії нетяжких та тяжких злочинів, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннях, в яких він обвинувачується. Крім того, наявності у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, а обставини кримінальних правопорушень, описані в обвинувальному акті, свідчать про те, щобудь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті та клопотанні захисника ОСОБА_4 , які підтверджені доказами, про те, що ОСОБА_5 має місце проживання, а також, що його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 1957 року народження, мають інвалідність 3 групи. Водночас, доказів того, що вони, а також неповнолітній син ОСОБА_8 , 2004 року народження, перебувають на утриманні обвинуваченого, суду не надано. Сам обвинувачений також не пояснив і не довів, яким чином він здійснює утримання батьків та сина, оскільки не працює, а відтак не має джерел доходу. Такі відомості у суду відсутність.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони захиступро зміну раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 грудня 2021 року, включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 29 жовтня 2021 року о 12 годині 45 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1