Справа № 364/434/19
Провадження № 1-кп/364/8/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 ,

його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_7 , її представник ОСОБА_8 та представник цивільного відповідача Комунального некомерційного підприємства Володарської районної ради «Володарська районна лікарня» (далі КНПВРР «Володарська районна лікарня») ОСОБА_9 не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області клопотання захисника обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, поданого під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного 16.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Поліське Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, працює лікарем невропатологом у КНПВРР «Володарська районна лікарня», одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Володарського районного суду Київської області перебуває зазначене кримінальне провадження, внесене 16.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України, яке надійшло до суду від прокурора Володарського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 15.04.2019 р.

Ухвалою суду від 18.04.2019 р. по кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання на 29.05.2019 р.; ухвалою суду від 27.09.2021 р. призначено судовий розгляд на 04.10.2019 р., надалі під час судового розгляду кримінального провадження оголошувалися перерви та відкладалися судові засідання за клопотаннями учасників справи.

Крім того, ухвалою суду від 20.06.2019 р. було прийнято до розгляду у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 та КНПВРР «Володарська районна лікарня» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (т. 1, а.п. 45-59, 63-65).

У судовому засіданні 20.09.2021 р. захисниками обвинуваченого ОСОБА_4 подано письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України (т. 2, а.п. 154-158), в якому викладно прохання звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити з підстав, передбачених пунктом 3-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), що передбачає закриття кримінального провадження у разі невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому в обґрунтуванні клопотання, окрім наведеної, також міститься посилання на норми частини другої статті 284 КПК України як на підставу закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За зазначеним клопотанням та затвердженим прокурором обвинувальним актом у названому кримінальному провадженні (т. 1, а.п. 2-6) судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України, тобто у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, за таких обставин.

Наказом головного лікаря Володарської центральної районної лікарні від 02.10.2013 р. № 70 обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду лікаря-невропатолога з 02.10.2013 р.

Відповідно до розділу І посадової інструкції лікаря-невропатолога, затвердженої 15.02.2018 р. головним лікарем Володарської центральної районної лікарні та узгодженої головою профспілкового комітету Володарської центральної районної лікарні, з якою ОСОБА_4 ознайомлений під розпис 15.02.2018 р. (далі Посадова інструкція), лікар-невропатолог надає кваліфіковану лікувально-діагностичну, профілактичну та консультативну неврологічну допомогу населенню, впроваджує нові прогресивні методи профілактики, діагностики, лікування та реабілітації неврологічних хворих. На посаду призначається та звільняється керівником лікувально-профілактично закладу відповідно до чинного законодавства; у своїй роботі керується чинним законодавством України про охорону здоров`я, Кодексом законів про працю та нормативно-правовими актами, що визначають організацію неврологічної допомоги.

Розділом ІІ Посадової інструкції передбачено, що для виконання своїх обов`язків лікар-невропатолог зобов`язаний: надавати неврологічну допомогу хворим із захворюванням нервової системи у відділенні стаціонару; покращувати надання кваліфікованої неврологічної медичної допомоги населенню; у своїй діяльності дотримуватись принципів медичної етики та деонтології; виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку відділення; запроваджувати в практику роботи передових форм та методів лікування; проводити раннє виявлення неврологічної патології у хворих; систематично підвищувати особисту кваліфікацію; призначати найбільш раціональні та ефективні методи обстеження та лікування; широко використовувати в роботі сучасні методи та засоби профілактики, діагностики, лікування, реабілітації неврологічних хворих; постійно удосконалювати свій професійний рівень тощо.

Згідно з пунктом 4.1 Розділу IV Посадової інструкції лікар-невропатолог несе відповідальність за свою діяльність відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію неврологічної допомоги населенню.

У свою чергу у Розділі V Посадової інструкції визначено, що лікар-невропатолог повинен знати чинне законодавство про охорону здоров`я та нормативно-правові акти, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію неврологічної допомоги населенню; основи права в медицині; права, обов`язки та відповідальність лікаря-невропатолога; організацію неврологічної, швидкої та невідкладної медичної допомоги; нормальну та патологічну анатомію та фізіологію органів та систем людини; методику обстеження хворого (опит, огляд, пальпація, перкусія, аускультація); основи лабораторної, рентгенологічної , ультразвукової, функціональної діагностики хвороб нервової системи; клініку неврологічних хвороб; клініку і діагностику інфекційних хвороб нервової системи; сучасну класифікацію хвороб нервової системи тощо.

Відповідно до статті 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 р. та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.08.1994 р. за № 118-С лікар є медичним працівником.

У ході досудового розслідування встановлено, що у період з 7 по 10 травня 2018 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на стаціонарному лікуванні у Володарській центральній районній лікарні. Згідно з медичною документацією (медична карта стаціонарного хворого № 1020/93/142) її лікуючим лікарем був лікар-невропатолог ОСОБА_4 .

Унаслідок неналежного виконання лікарем-невропатологом ОСОБА_4 своїх професійних обов`язків, визначених Посадовою інструкцією, що проявилось у недбалому та несумлінному ставленні до них, всупереч вимог протоколу надання медичної допомоги хворим на запальні захворювання центральної нервової системи (наказ Міністерства охорони здоров`я України від 17.08.2007 р. № 487 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Неврологія»») та рекомендацій, викладених в спеціальній медичній літературі з приводу лікування гострих запальних процесів центральної нервової системи, лікар-невропатолог ОСОБА_4 не забезпечив належної діагностики та лікування захворювання центральної нервової системи хворої ОСОБА_10 , у зв`язку з чим 10.05.2018 р. в критичному стані ОСОБА_10 переведено на лікування до Київської обласної клінічної лікарні, де остання того ж дня померла.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 11.05.2018 р. № 160 причиною смерті ОСОБА_10 є церебральна недостатність та гнійний менінгоенцефаліт.

Відповідно до висновку експерта від 22.02.2019 р. за № 2/К: «Вивчивши та проаналізувавши надані для проведення експертизи матеріали, у відповідності до питань, що поставлені на вирішення, судово-медична експертна комісія приходить до підсумків: Згідно до записів у медичній карті № 1020/93/142 лікування ОСОБА_10 07-10.05.2018 р. у Володарській ЦРЛ проводилося з недотриманням клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим на запальні захворювання центральної нервової системи (наказ Міністерства охорони здоров`я України від 17.08.2007 р. № 487 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Неврологія») та рекомендацій, викладених в спеціальній медичній літературі з приводу лікування гострих запальних процесів центральної нервової системи.

Діагноз хворій встановлений у термін, затверджений Міністерством охорони здоров`я України 3 дні. Але, враховуючи термін амбулаторного перебігу захворювання 2 доби, то на 5-й день хвороби початок адекватного лікування значно погіршує кінцевий наслідок хвороби. Фактично правильний діагноз можна було встановити 08.05.2018 р. Лікарями-терапевтами ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) і лікарем-невропатологом ( ОСОБА_4 ) не було враховано, що на тлі цукрового діабету клінічні і лабораторні прояви інфекційного процесу можуть не бути яскравими. Наступного дня після поступлення у стаціонар 08.05.2018 р. ОСОБА_10 оглянута лікарями-терапевтами, але підозра на менінгіт не виникла; викликаний невролог, який оглянув хвору о 15 год. 30 хв. і запідозрив ураження нервової системи, зробив поперекову (люмбальну) пункцію. При поперековій пункції отримано мутну спинномозкову рідину, що свідчить про її гнійний характер, що, відповідно, вказує на наявність гнійного (бактерійного) менінгоенцефаліту. Це вимагало негайного призначення адекватної дози антибіотиків. Діагноз «арахноенцефаліт» застосовується для вірусних, посттравматичних, токсичних уражень центральної нервової системи, які вимагають зовсім іншого, насамперед етіотропного лікування. Неадекватний результат лабораторного дослідження не змінював можливості встановлення правильного діагнозу, а впливав лише на визначення важкості ураження головного мозку та його оболонок і перспектив лікування. Уже візуальний характер спинномозкової рідини дозволяв встановити адекватний діагноз і призначити відповідне лікування.

Лабораторне дослідження спинномозкової рідини зроблено неякісно, що не дозволило встановити точніше діагноз і призначити відповідне лікування за протоколом Міністерства охорони здоров`я України.

Однак лікарем-невропатологом ( ОСОБА_4 ) було встановлено, що «… можна думати про вторинний арахноенцефаліт». Зміна діагнозу призвела, певно, до переведення до неврологічного відділення. Заведений новий листок призначень, згідно якого хворій призначений антибіотик «цефопектам» (1 флакон містить цефоперазону (у вигляді натрієвої солі стерильної) 500 мг або 1 г та сульбактаму (у вигляді натрієвої солі стерильної) 500 мг або 1 г відповідно), що для гнійного менінгоенцефаліту недостатньо; патогенетична терапія, насамперед набряку головного мозку, також була недостатня. 09.05.2018 р. оглянута лікарями-реаніматологом, інфекціоністом, але не зроблена рентгенографія легень, не оглянута отоларингологом, окулістом, не призначена терапія антибіотиком в дозі, що створює терапевтичну концентрацію за гематоенцефалітичним бар`єром до уточнення діагнозу. Не була повторно виконана поперекова пункція з повторним дослідженням спинномозкової рідини, що дало б реальну можливість для встановлення точного діагнозу.

Таким чином, науково-обґрунтоване лікування хворої в Володарській центральній районній лікарні не проводилося в силу відсутності правильного діагнозу, що пов`язане з недооцінкою лікарем-невропатологом ( ОСОБА_4 ) особливостей клінічної симптоматики гнійного менінгоенцефаліту на тлі цукрового діабету та неякісним виконанням дослідження спинномозкової рідини. Зазначені недоліки призвели до прогресування хвороби із настанням несприятливого наслідку для життя хворої.

При відсутності зазначених вище недоліків у діагностичному процесі і правильній організації своєчасного лікувального процесу, адекватній кваліфікації лікарів, смертельний наслідок мав би шанси на відворотність.

Виходячи з наведеного вище, між зазначеними недоліками у наданні медичної допомоги ОСОБА_10 під час її лікування 07-10.05.2018 р. у Володарській центральній районній лікарні лікарем-невропатологом ( ОСОБА_4 ) та настанням її смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікуються за частиною першою статті 140 КК України як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у судовому засіданні 20.09.2021 р. підтримали клопотання про звільнення їх підзахисного від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні 20.09.2021 р. підтримав подане його захисниками клопотання, вказавши на те, що йому зрозуміло обвинувачення, вину свою він не визнає, проте він згоден на закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності, підстава і наслідки йому зрозумілі.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення такого клопотання обвинуваченого, вказавши на наявність передбачених статтею 49 КК України підстав звільнення його від кримінальної відповідальності та безумовність такої підстави для звільнення від кримінальної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання вчергове не з`явилася, про судові засідання обізнана, що підтверджено матеріалами судового провадження (зокрема, т. 2, а.п.5, 96, 125, 145), протягом тривалого часу до суду не з`являлася, її представник ОСОБА_8 неодноразово подавав клопотання про відкладення судових засідань (зокрема, т. 2, а.п. 8, 28, 33, 51, 82-83, 116, 149); останній про судове засідання також повідомлений (т. 2, а.п. 152), клопотань про відкладення не подавали, про причини неявки суду не повідомляли.

Представник цивільного відповідача КНПВРР «Володарська районна лікарня» ОСОБА_9 (т. 2, а.п. 44) подав клопотання про проведення судового засідання без його участі, у разі прийняття процесуальних рішень покладається на розсуд суду (т. 2, а.п. 153).

Суд, з`ясувавши думки учасників судового провадження, розглянувши клопотання захисників обвинуваченого та вирішуючи це клопотання, виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (частина перша статті 285 КПК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (частина перша статті 286 КПК України).

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є підставою закриття кримінального провадження судом (пункт 1 частини другої статті 284 КПК України).

За роз`ясненням, викладеним у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого; таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності за частиною четвертою статті 49 КК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.06.2020 р. у справі № 598/1781/17, окрім іншого, звернула увагу на те, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Аналогічна позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 р. у справі № 328/1109/19.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону. Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК України. Зокрема, частина друга статті 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення. А на підставі частини четвертої статті 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Відсутність клопотання сторін про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, згідно з положеннями частини четвертої статті 286 КПК України, позбавляє суд можливості самостійно ініціювати вирішення відповідного питання. Дотримання умов, передбачених частинами першою третьою статті 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (постанови Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі № 463/5277/16-к, від 11.11.2020 р. у справі № 455/229/17).

У постанові Верховного Суду від 29.07.2021 р. у справі № 552/5595/18 перелічено, що за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень статті 63 Конституції України та статті 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Крім цього Верховний Суд у названій постанові звернув увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілих права звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на усе викладене вище та враховуючи, що діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , за визначенням статті 12 КК України є нетяжким злочином, кваліфікується як кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 140 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років, при цьому названа особа раніше не судима, не ухилялася від досудового розслідування та суду, протягом строків давності, визначених статтею 49 КК України, не вчиняла інших кримінальних правопорушень, а також беручи до уваги, що ОСОБА_4 обізнаний про суть обвинувачення, підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності, що роз`яснено судом у судовому засіданні 20.09.2021 р., згоден на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (сплив строків давності), оскільки його захисниками подано підтримане ним особисто у суді клопотання про таке звільнення, тому суд, врахувавши висловлені позиції прокурора та сторони захисту, дійшов до висновку, що клопотання захисників обвинуваченого підлягає задоволенню, обвинуваченийможе бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки за станом на тепер з дня вчинення діяння 07-10.05.2018 р. вже минуло передбачений статтею 49 КК України трирічний строк давності, відповідно кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
З огляду на це та враховуючи наведені вище позиції Верховного Суду, цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди слід залишити без розгляду, оскільки за змістом статті 129 КПК України суд може прийняти рішення про задоволення або відмову в задоволенні позову лише у разі ухвалення вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 49, 140 КК України, статтями 100, 284-286, 288, 369-372, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), суд

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України, а кримінальне провадження, внесене 16.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108, закрити на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 (цивільний позивач) до обвинуваченого ОСОБА_4 і КНПВРР «Володарська районна лікарня» (цивільні відповідачі) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши Позивачеві, що залишення позову без розгляду не позбавляє її права звернутися з цивільним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 16.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108, а саме: гістологічний матеріал (гістологічні скельця, парафіновий та вологий архів) з трупу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який передано на зберігання в камеру схову речових доказів Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (на тепер Відділення поліції № 4 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області) знищити.

Копії цієї ухвали суду негайно після проголошення вручити присутнім прокурору ОСОБА_3 , обвинуваченому ОСОБА_4 , його захисникам ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , а також надіслати потерпілій ОСОБА_7 , її представнику ОСОБА_8 , представнику цивільного відповідача ОСОБА_9 та до КНПВРР «Володарська районна лікарня».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду оголошено 23.09.2021 р.

Суддя ОСОБА_1