Провадження № 1-кс/554/733/2022
Ухвала

іменем України

24.01.2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про накладення арешту на майно,

встановила:

слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області проводиться розслідування у зазначеному кримінальному провадженні за фактами того, що службові особи Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області спільно із службовими особами ТОВ «Купол Транс» під час виконання робіт та послуг щодо об`єкту «Берегоукріплювальні заходи на Кременчуцькому водосховищі в районі с. Мозоліївка Глобинського району Полтавської області. І черга (ПК0-ПК5+0). (Коригування)» здійснили привласнення державних бюджетних коштів шляхом внесення недостовірних даних до офіційних документів.

Так в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що між Регіональним офісом водних ресурсів у Полтавській області та ТОВ «Купол Транс» 14.09.2020 року укладено договір про виконання робіт №14/09. Під час проведення процедури державних закупівель переможцем обрано підприємство ТОВ «Купол Транс» яке запропонувало найвищу ціну та не могло самостійно виконати необхідні роботи та потребувало залучення субпідрядної організації. Крім того посадовими особами Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області було відхилені скарги інших учасників торгів.

Перераховані бюджетні грошові кошти в подальшому переводились в готівку та перерозподіляються між службовими посадовими особами Регіонального офісу водних ресурсів в Полтавській області та службовими особами ТОВ «Купол Транс». При цьому службовими особами ТОВ «Купол Транс» в актах виконаних робіт форми КБ-2в та довідках форми КБ-3 також відображаються недостовірні відомості щодо походження та вартості закуплених матеріалів та послуг, що залучаються при виконанні робіт та послуг. Зокрема, відображається походження будівельних матеріалів від суб`єктів господарювання, які не здійснювали придбання таких матеріалів та не є його виробниками, тобто від підприємств, які містять ознаки фіктивності.

12.02.2021 у кримінальному провадженні призначено будівельно-технічну експертизу об`єкту будівництва «Берегоукріплювальні заходи на Кременчуцькому водосховищі в районі с. Мозоліївка Глобинського району Полтавської області. І черга (ПК0-ПК5+0). (Коригування)». За результатами проведеної експертизи відповідно до висновку експерту №226/549 складеного 30.09.2021 збитки становлять 746858 гривень.

05.01.2022 на підставі ухвали слідчого суді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_3 від 10.12.2021, проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 ,в ході проведення якого було виявлено та вилучено наступне:
Довіреність ВКА № 035872 від 27.10.2007 р.

Довіреність ВМС № 066058 від 19.03.2009 р.

Довіреність ВМС № 672731 від 07.05.2009 р.

Довіреність ВММ № 047225 від 15.01.2010 р.

Довіреність ВРВ № 827111 від 21.10.2010 р.

Копія довіреності ВКІ № 272436 від 06.03.2008 р.

Довіреність ВКІ № 272436 від 06.03.2008 р.

Виписка-повідомлення до Договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ КБ «Надра» від 26.06.2008 р.

Договір «Автопакет» № 12/АМВ/99/2008-840 від 26.06.2008 р. на 3 арк.

Угода про врегулювання спору між «КУПОЛ ТРАНС» та ОСОБА_5 від 11.09.2020 р. на 3 арк.

Розписка про одержання грошових коштів між «КУПОЛ ТРАНС» та ОСОБА_5 від від 11.09.2020 р.

Акт про введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 04.07.2018 р.

Наказ ТОВ «КУПОЛ ТРАНС» від 06.06.2019 № 1-06-19.

06.01.2022 році перелічені вище речі та документи, які вилучені під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 ,визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
06.01.2022 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтава було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків та встановила строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.
12.01.2022 року було отримано ухвалу слідчого судді, відповідно до якої в матеріалах клопотання не в повній мірі конкретезовано назву та вид майна не яке слідчий просить накласти арешт, зокрема слідчий суддя позбавлений можливості ідентифікувати конкретні протоколи, накази, договори, акти, кошторисні документи, платіжні доручення, рахунки.
13.01.2022 на виконання ухвали слічдого судді Октябрського районного суду м. Полтава проведено огляд документів вилучених в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 ,з метою конкретезації таких документів та їх реквізитів.
Вказані документи потребують детального дослідження під час проведення досудового розслідування, так як в них може міститися інформація стосовно обставин винення кримінального правопорушення, а також про осіб, що причетні до його вчинення.
З метою здобуття доказів необхідних для встановлення винних осіб, а також отримання інформації, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, для подальшого проведення експертиз, в тому числі економічних, почеркознавчих експертиз, необхідно накласти арешт на вищевказані документи, які вилучені під час проведення обшуку.

У зв`язку з чим, вилучені документи за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 ,під час проведення обшуку, належить арештувати, так як у відповідності до ст. 167 КПК України у слідства є достатні підстави вважати, що вони являється доказом кримінального правопорушення та зберегла на собі сліди вчинених кримінального правопорушення.

У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити.

Розглянувши клопотання по суті поставлених вимог, перевіривши надані до клопотання матеріали кримінального провадження та дослідивши докази, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів клопотання, зокрема витягу з ЄРДР вбачається, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області проводиться розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 11.02.2021 року за фактами того, що службові особи одного із розпорядників бюджетних коштів під час виконання робіт, що фінансуються за кошти державного бюджету, за попередньою змовою із посадовими особами суб`єкта господарської діяльності здійснили розкрадання бюджетних коштів ( ч. 3 ст. 191 КК України).

05.01.2022 на підставі ухвали слідчого суді Октябрського районного суду м. Полтави від 10.12.2021, проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 ,в ході проведення якого було виявлено та вилучено вищевказані документи.
06.01.2021 року слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0000066від «12» лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

06.01.2022 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтава було винесено ухвалу про повернення клопотання слідчого про арешт майна прокурору для усунення недоліків та встановила строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.
12.01.2022 року прокурором отримано копію вищевказаної ухвали суду.
14.01.2022 року слідчим засобами поштового зв`язку направлено на адресу суду матеріали відповідного клопотання про арешт майна після доопрацювання, які отримано судом 18.01.2022 року.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: … 7) арешт майна (ст. 131 КПК України).

Частиною п`ятою статті 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

З урахуванням того, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, діюче кримінально процесуальне законодавство України передбачає, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються з числа визначених ст. 84 КПК України.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена, у цьому випадку слідством, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що висунуте ним.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які обумовлюють доречність застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати доцільність арешту майна доведеною поза розумним сумнівом, версія заявника має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії заявника. Наявність таких обставин, яким версія заявника не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії є підставою для розумного сумніву в доведеності доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

У цьому випадку, слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з урахуванням того, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та у такому відстоюванні прав останні є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, в ході судового розгляду, з огляду на те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, установив, що у ракурсі наданих сторонами матеріалів, у тому числі судових рішень, у справі з дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом» не можливо говорити, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням, а саме передбачене абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу. Названі статті встановлюють, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації; та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Приписами абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, регламентовано, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий просить накласти арешт на майно (документи) яке вилучене в ТОВ «Купол Транс» директором якого є ОСОБА_4 , при цьому відповідно до витягу з ЄРДР не вбачається, що дане підприємство чи його директор будь-яким чином відносяться до даного кримінального провадження, а тому майно на яке слідчий просить накласти арешт є майном третьої особи.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином, суд вважає, що з відповідним клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб має звертатися саме прокурор, а не слідчий, як це передбачено ст. 64-2 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя дослідивши матеріали провадження, у порядку ст. 94 КПК України, враховуючи правову підставу для арешту майна третіх осіб; наслідки арешту майна третіх осіб для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки в порушення вимог ст. 64-2 КПК України з клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб звернувся слідчий, а не прокурор, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 64-2, 94, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1