У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 22.04.2021 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

потерпіла: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить змінити вирок суду в частині призначення покарання, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання на підставі ст.75 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Узагальнені доводи апелянта.
Захисник вважає, що суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання обвинуваченому.

Апелянт посилається на позитивні характеристики обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

22 квітня 2021 року біля 19 годин 00 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області, знаходячись біля крамниці «Везунчик» по вулиці Михайлівська, обвинувачений ОСОБА_6 помітив, як з провулку Ціолковського виходить його колишня співмешканка потерпіла ОСОБА_8 . Вона /тобто потерпіла ОСОБА_8 / повернула на вулицю Михайлівська та пішла в напрямку парку імені Горького, що розташований на перехресті вулиць Соборності та Михайлівська. Обвинувачений ОСОБА_6 пішов за потерпілою ОСОБА_8 та біля залізничного мосту на вулиці Михайлівська наздогнав потерпілу ОСОБА_8 та йшов поряд з нею. По дорозі, обвинувачений ОСОБА_6 провокував сварку з потерпілою ОСОБА_8 . Під час перебування на території парку імені Горького, між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 відбулася сварка. При цьому потерпіла ОСОБА_8 тримала в руках мобільний телефон моделі «Xiaomi Redmi 9».
Надалі, перебуваючи на вказаному місці, у обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону потерпілої ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди і бажаючи її настання, усвідомлюючи факт вчинення ним дій, в умовах очевидності, користуючись своєю фізичною перевагою, ігноруючи волю потерпілої ОСОБА_8 , шляхом виривання з рук потерпілої ОСОБА_8 , відкрито викрав її мобільний телефон моделі «Xiaomi Redmi 9», s/n: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартістю 4199 гривень з чохлом вартістю 149 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4348 гривень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги; пояснення потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який вважав вирок законним та обгрунтованим та просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку і апелянтом не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, урахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого умисного злочину дані про його особу, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини проти власності, за місцем проживання характеризується задовільно,на спеціальних обліках не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Хоча, в матеріалах провадження і міститься досудова доповідь, з якої вбачається, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливо без позбавлення, або обмеження волі, однак суд першої інстанції обгрунтовано враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_6 раніше судимий за злочини проти власності, звільнявся від покарання на підставі ст.75 КК України, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим.

Апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання з випробуванням.

Посилання апелянта на позитивні дані про особу обвинуваченого не є слушними, оскільки зазначене не зменшує суспільно - небезпечний характер вчиненого ним злочину.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у

матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судд