Справа № 167/598/21 Провадження № 11-кп/802/726/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.254 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з вищою освітою, викладач Рожищенського фахового коледжу ветеринарної медицини та біотехнологій ім С.З. Гжицького, раніше не судимий,
засуджений за:

- ч.1 ст.254 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він, будучи з 25.09.2013 власником земельної ділянки із кадастровим номером :15:034:0119 та площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (сільськогосподарського призначення), в грудні 2019 року (більш точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в порушення вимог статті 14, частини 6 статті 41 Конституції України, пунктів «а», «б», «ґ» та «ж» частини 1 статті 91, частини 2, абзацу 2 частини 5 статті 20, частини 1 статті 23, статей 162-164, 166, 168 Земельного кодексу України та статей 35-37, 52 Закону України «Про охорону земель», умисно, без виготовлення документів на зміну цільового призначення вищенаведеної земельної ділянки у встановленому законом порядку, який передбачений частиною 3 статті 20 Земельного Кодексу України, достовірно знаючи про вищевказані вимоги, обов`язки та обмеження, за допомогою спеціальної техніки (екскаватора), умисно, протиправно вчинив безгосподарське використання земель сільськогосподарського призначення, що виразилось у знятті на вказаній вище земельній ділянці ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, а також влаштуванні на ній штучної водойми (ставка) загальною площею 0,0640 га.
Таке використання ОСОБА_7 вищевказаної земельної ділянки призвело до зміни рельєфу місцевості та спричинило: виведення її з сільськогосподарського обороту, що полягає у припиненні та неможливості подальшого використання зазначеної земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, назавжди, тобто неможливості вирощування на ній сільськогосподарських культур; порушення структури ґрунту, що виразилось у втраті його фізичних, хімічних, біологічних та економічних властивостей, а також природного рослинного покриву, зміні його механічного та технічного складу під впливом антропогенного навантаження.
У поданій апеляційній скарзі і доповненнях до неї, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор у кримінальному провадженні оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що місцевим судом до ОСОБА_7 безпідставно застосоване покарання (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), хоча необхідно було застосовувати Закон в редакції № 284-IX від 12.11.2019. З огляду на наведене, просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання (в редакції Закону № 284-IX від 12.11.2019) у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
У апеляційній скарзі захисник також просить змінити судове рішення в частині призначення його підзахисному покарання, призначивши мінімальне покарання за ч.1 ст.254 КК України в редакції закону України про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляції у повному обсязі і просили змінити вирок щодо ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є слушними.
Так, приписами ч.2 ст.4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у безгосподарському використанні земель, що спричинило втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, порушення структури грунту, які мали місце у грудні 2019 року (а.к.п.2-5, 103-105).
Станом на грудень 2019 року санкцією статті 254 КК України було передбачено такі покарання: штраф до 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.4, ч.2 ст.5 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю (а.к.п.105).
Однак, таке покарання було передбачене санкцією ч.1 ст.254 КК України в редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018, який набув чинності 01 липня 2020 року.
Тому на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння (грудень 2019 року) Закон України №2617-VIII від 22.11.2018 не набув чинності, а тому в силу положень ч.2 ст.4 КК України не міг бути застосований.
Застосування місцевим судом санкції ч.1 ст.254 КК України в редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018 також суперечить і вимогам ч.2 ст.5 КК України, згідно з якими закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
На переконання суду апеляційної інстанції, на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому протиправних діянь стаття 254 КК України діяла в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008, а саме: безгосподарське використання земель, якщо це спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту, карається штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Тому, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає зміні із зменшенням покарання у виді штрафу до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

При визначенні такого виду і розміру покарання апеляційним судом, відповідно до положень ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, особу винного, який не судимий, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Також апеляційним судом враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.
Таке покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особі і, на думку суду апеляційної інстанції, повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 05 серпня 2021 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити.

Зменшити ОСОБА_7 за ст.254 КК України (в редакції від 15.04.2008) покарання у виді штрафу до 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді