ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1376/18
Провадження № 1-кп/210/50/22

"16" лютого 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, кримінальне провадження №0000180 від 25 січня 2018 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Кудашівка, Криничанського району, Дніпропетровської області, українця за національністю, громадянина України, маючого середню освіту, до взяття під варту не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого двох неповнолітніх дітей, - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 18 вересня 2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за ст.185 ч.3 КК України, до покарання у вигляді 03 років 06 місяців позбавлення волі;

2) 22 квітня 2021 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області, за ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України, до покарання у вигляді 03 років 07 місяців позбавлення волі;

3) 14 вересня 2021 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області, за ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України, до покарання у вигляді 03 років 08 місяців позбавлення волі. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року, скасовано в частині призначеного покарання. Вважається засудженим за ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України, до покарання у вигляді 03 років 08 місяців позбавлення волі,

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 24 січня 2018 року, о 19 годині 39 хвилин, знаходячись у дворі біля будинку АДРЕСА_3 , маючи раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесенні ударів руками по обличчю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом ривка з поясу брюк, відкрито викрав належний останньому мобільний телефон марки «Nokia 5130 XpressMusic», вартість якого згідно з висновком експерта по проведенню судової товарознавчої експертизи №866 від 23 лютого 2018 року, становить 462,50 гривні, а також чохол для мобільного телефону вартістю 35,00 гривень.

В результаті застосування ОСОБА_7 фізичного насильства відносно потерпілого ОСОБА_10 , останньому було завдано тілесні ушкодження у вигляді численних синців обличчя, крововилив в склери обох очей, які згідно з висновком судово-медичного експерта відділення судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» №217 від 19 лютого 2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Після вчинення злочину, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця події зник, маючи можливість розпорядитись цим майном на свою користь, завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 497,50 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.186 ч.2 КК України, як грабіж, за ознаками відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому звинуваченні, викладеному в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та розповів про фактичні обставини справи, зазначивши дату, час, спосіб та наслідки вчинення вказаного кримінального правопорушення, що відповідає викладеним в обвинувальному акті обставинам, свої дії пояснив тим, що 24 січня 2018 року, о 19 годині 39 хвилин зустрівся з ОСОБА_10 , пішли у двори, він був напідпитку, почали штовхатися, у потерпілого випав телефон з карману, він просив віддати, а він, обвинувачений його ударив, почалася штовханина, потім розійшлися. Телефон викинув за гаражі. Кається у вчиненому, не знав, що потерпілий хворий, потім ходив до нього, просив пробачення. Віддав матері гроші за телефон, вона взяла, а більше брати грошей не стала, сказала, що як суд вирішить. Позов визнав.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 просив розглянути справу в порядку ст.349 ч.3 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ним не оспорюються, та запевнив, що розуміє зміст цих обставин, не має сумнівів у добровільності його позиції, та розуміє, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_11 при розгляді справи присутніми не були, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чино, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, цивільний позов підтримали в повному обсязі, покарання обвинуваченому просили призначити на розсуд суду (т.2, а.с.92).

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ст.349 ч.3 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів, витрат на проведення експертиз, та які характеризують обвинуваченого.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст.186 ч.2 КК України, як грабіж, за ознаками відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст.12 КК України відноситься до категорії умисних тяжких злочинів, від вчинення котрого є потерпілий, майнові збитки котрому відшкодовано повністю, провину визнав повністю, на час вчинення кримінального правопорушення вважався таким, що раніше не судимий в силу положень ст.89 КК України, до взяття під варту не працював, перебуває у цивільному шлюбі, має двох неповнолітніх дітей, - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, характеризуючі дані відсутні.

Згідно досудової доповіді, складеної Південним районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, орган пробації дійшов висновку, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 не може бути виправлений без ізоляції від суспільства.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставинами, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

До обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_7 обставин, згідно ст.67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка має вади розумового розвитку.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст.186 ч.2 КК України, у вигляді позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, суд вважає за доцільне врахувати вирок Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за правилами ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає.

Суд, керуючись ст.ст.50, 65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілому ОСОБА_10 кримінальним правопорушенням завдано майнового збитку на загальну суму 497,50 гривень, котрий повністю відшкодовано шляхом сплати грошових коштів в сумі 500,00 гривень за мобільний телефон. Заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди 2242,39 гривні та моральної шкоди 10000,00 гривень.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст.128 ч.5 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.128 ч.1 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_10 посилається на те, що у зв`язку зі злочином він перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні 2-ї Криворізької міської лікарні з 24 січня 2018 року по 30 січня 2018 року, на лікування витрачено 2242,39 гривні. Крім того, він переніс сильний стрес, тривалий час після вчинення щодо нього злочину не міг вести звичайний спосіб життя, що позначилося на його стосунках з іншими людьми. Через це він страждав не безсоння, з`явилася нервовість. Він відчував сильну біль.

Так, перебування у лікарні з 24 січня 2018 року по 30 січня 2018 року підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №У-1129 міської клінічної лікарні №2 ДОР (т.2, а.с.32). Розмір коштів витрачений на придбання медичних препаратів підтверджується призначенням лікаря та товарними чеками на суму 2242,39 гривні (т.2, а.с.33, 34).

Таким чином, враховуючи зазначені потерпілим обставини, визнання обвинуваченим позовних вимог, суд вважає позов доведеним, тому стягує з обвинуваченого на користь потерпілого суму матеріальної шкоди 2242,39 гривні, та у відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 10000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він переніс та переносить у зв`язку з вчиненим відносно нього злочину.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 14 березня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на 60 діб, строк дії котрого скінчився, та на теперішній час ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вироком іншого суду, а тому питання про його дію суд не вирішує.

Строк відбуття покарання продовжити рахувати з 03 листопада 2020 року.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, поглинути менш суворе покарання призначене вироком Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання продовжити рахувати з 03 листопада 2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2242,39 гривні (дві тисячі двісті сорок дві гривні 39 копійок), та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень (десять тисяч гривень 00 копійок), а всього 12242,39 гривні (дванадцять тисяч двісті сорок дві гривні 39 копійок).

Речовий доказ, зазначений на арк.крим.пров.№41, т.1, а саме: сумку-чохол від мобільного телефону, яку згідно з розпискою повернуто потерпілому ОСОБА_10 та його законному представнику ОСОБА_11 , залишити ОСОБА_10 за належністю.

Матеріали кримінального провадження за №0000180 від 25 січня 2018 року в одному томі, залишити при обвинувальному акті, справа №210/1376/18, провадження №1-кп/210/50/22.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1