Справа № 195/1009/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому с удовому засіданні в залі суду у м.Марганець заяву обвинуваченого ОСОБА_4 від 25.01.2022 року про відвід судді ОСОБА_8 , подану у справі № 195/1009/20 (провадження № 1-кп/180/28/22) по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відвід судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження відносно нього. Свою вимогу обґрунтував тим, що 07.07.2021 року суддя ОСОБА_8 своїм рішенням прибрала із судового процесу його адвоката за призначенням, посилаючись на те, що в нього вже є адвокат за договором. Згідно з укладеним договором з адвокатом ОСОБА_6 , даний адвокат здійснює захист лише від пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України. За пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, здійснював його захист адвокат ОСОБА_9

07.07.2021 року суддя ОСОБА_8 відмовила йому в задоволенні усного клопотання про призначення йому адвоката за рахунок коштів державного бюджета для захисту від пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України.

11.11.2021 року за повторним клопотанням суддя ОСОБА_8 призначила йому адвоката за рахунок коштів державного бюджету для захисту від пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України.

З 07.07.2021 року по 11.11.2021 року він був безпідставно позбавлений права на правову допомогу, що потягло порушення його права на захист від пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України.

Вважає дії судді ОСОБА_8 непрофесійними, та такими, що грубо порушили його право на захист, а тому заявляє їй відвід.

В судовому засідання ОСОБА_4 просив його заяву задовольнити, посилаючись на ті обставини, які були викладені в його заяві.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно здійснює захист ОСОБА_4 лише від пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України. Договір про правову допомогу між ними було укладено ще на досудовому слідстві.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_10 підтримали заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_8 .

Прокурор заявив про відсутність підстав для відводу судді.

Суддя ОСОБА_8 в судове засідання не прибула, письмових пояснень, заперечень на заяву про відвід не надала.

Вивчивши заяву про відвід, заслухавши думку обвинувачених, захисників та прокурора, суд приходить до такого.

Статтею 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

З матеріалів справи № 195/1009/20 вбачається, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України перебувають в провадженні судді ОСОБА_8 .

В ході судового розгляду кримінального провадження адвокатом ОСОБА_11 06.07.2021 року подано до суду заяву, в якій він просить звільнити його від участі в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в якості захисника (т.1 а.с.187).

Згідно Журналу судового засідання від 07.07.2021 року, суддя ОСОБА_8 оголосила вищевказану заяву адвоката ОСОБА_11 і роз`яснила обвинуваченому ОСОБА_4 зміст ст.23 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», відповідно до якої наявність захисника на платній основі є підставою для припинення надання правової допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з аудіозапису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_4 не заявляв про необхідність призначити йому безоплатного захисника для здійснення захисту за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Не заявляв він про це в судових засіданнях, які відбулися 18.08.2021 року, 29.09.2021 року, 07.10.2021 року, 27.10.2021 року.

Захисник ОСОБА_6 також жодного разу не повідомляв суд, що здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_12 лише від обвинуваченння за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України.

Лише 10.11.2021 року адвокат ОСОБА_6 надав суду копію договору про надання правової допомоги від 23.03.2020 року, відповідно до якого він зобов`язується здійснювати захист у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 по ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, а обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні 11.11.2021 року заявив клопотання про призначення йому захисника для захисту від обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України. Вказане клопотання було судом задоволено.

Враховуючи викладене, суд констатує, що суддя ОСОБА_8 в питанні припинення повноважень/призначення захисника керувалась Законом України «Про безоплатну правову допомогу», а обвинуваченим та його захисником ОСОБА_6 не повідомлено суддю з приводу того, що захисник за договором здійснює захист ОСОБА_4 лише за ст.309, ст.263 КК України.

Суд звертає увагу на те, що Вищий адміністративний суд України в своїй постанові № 800/127/14 від 22.01.2015 року зазначає, що відповідно до пункту «b» розділу 2 Рекомендацій № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13 жовтня 1994 року судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомочного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось. У законі мають бути передбачені санкції проти осіб, які намагаються у такий спосіб впливати на суддів. Судді мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство. Судді не зобов`язані давати звіт щодо справ, які знаходяться в їх провадженні, ніякій особі, яка не належить до системи судової влади. Враховуючи, що давати оцінку процесуальним рішенням та діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи можуть лише вищестоящі судові інстанції при перегляді судових рішень, до повноважень жодного іншого органу дане повноваження не відноситься.

Враховуючи викладене, суд вважає для себе неможливим давати оцінку рішенням та діям судді ОСОБА_13 щодо прийнятих нею рішень під час здійснення судочинства.

Також, заявник ОСОБА_4 в своїй заяві посилається на п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Ні в своїй заяві про відвід судді, ні в судовому засіданні ОСОБА_4 не навів жодного факту, не зазначив жодної обставини, які б свідчили про упередженість судді ОСОБА_8 до нього, до інших осіб, або до подій.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

ОСОБА_4 зазначає в заяві, що він не довіряє судді ОСОБА_8 , оскільки вона грубо порушила його право на правову допомогу.

Суд не знайшов підтвердження факту порушення права на правову допомогу, не вбачає упередженості судді ОСОБА_8 по відношенню до заявника, а тому вважає, що заява про відвід є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.75, 80, 81, ч.2 ст.376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні заяви від 25.01.2022 року про відвід судді ОСОБА_8 , поданої у справі № 195/1009/20 (провадження № 1-кп/180/28/22) по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1