Номер провадження: 11-кп/813/2014/21
Номер справи місцевого суду: 501/2946/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02.09.2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000772 від 15.04.2021 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гюмрі Республіки Вірменії, громадянина Республіки Вірменія, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, -

встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що Іллічівським міським судом Одеської області розглядається кримінальне провадження №0000772 від 15.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.255-1 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тяжкістю можливого призначеного покарання та наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисники посилаються на істотне порушення судом вимог КПК під час проведення підготовчого судового засідання та розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу.

Зокрема, захисники посилаються на те, що в підготовчому судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про направлення кримінального провадження №0000772 від 15.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження до Овідіопольського районного суду Одеської області, для вирішення питання про об`єднання з іншим кримінальним відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .. Однак, не вирішивши зазначене питання, суд розглянув клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим, що на думку захисників свідчить про ухвалення оскарженої ухвали неуповноваженим складом суду. Крім того, захисники посилаються на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, які обґрунтовують обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судової справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції в частині рішення щодо обрання в підготовчому судовому засіданні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 не є предметом розгляду в даному апеляційному провадженні, оскільки ухвала суду в цій частині не оскаржується.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до районного суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючи ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину, а також можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком більше 5 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження. За твердженням сторони обвинувачення обвинувачений ОСОБА_10 не має законних підстав перебування на території України, що свідчить про велику вірогідність можливого переховування обвинуваченого від суду.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним/обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного/обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування обвинуваченого від суду, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_10 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину та не може не розуміти тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним за вироком суду.
Апеляційний суд також приймає до уваги повідомлення прокурора відносно того, що обвинувачений ОСОБА_10 , до вчинення інкримінованого йому злочину, незаконно перебував на території України, за що в офіційному порядку був видворенний з країни, але в подальшому останній незаконно знову заїхав на територію України. При цьому, сторона захисту не надала суду документів на підтвердження офіційного перебування обвинуваченого на території України.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_10 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК), а оскільки потерпілий та свідки ще не були допитані судом, не можна виключати можливість впливу обвинуваченого на вказаних осіб.

Доводи сторони захисту відносно того, що суд першої інстанції, не вирішивши питання про передачу кримінального провадження до апеляційного суду в порядку ст.34 КПК (в даному випадку для передачі до іншого суду для вирішення питання про об`єднання в порядку ст.334 КПК), з огляду на існування відповідного клопотання сторони захисту, розглянув клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, що за твердженнями захисників свідчить про розгляд клопотання прокурора незаконним складом суду, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до змісту обвинувального акта, дане кримінальне провадження, з урахуванням положень ст.32 КПК, підсудне Іллічівському міському суду Одеської області, а тому суд мав право розглядати дане кримінальне провадження, в тому числі і вирішувати питання пов`язані із забезпеченням заходів кримінального провадження.

Той факт, що суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора до прийняття рішення про передачу кримінального провадження в порядку ст.34 КПК до суду апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту про передачу провадження до іншого суду для вирішення питання про його подальше об`єднання в порядку ст.334 КПК з іншим кримінальним провадження відносно одного з обвинувачених, жодним чином не свідчить про прийняття оскарженої ухвали неуповноваженим складом суду.

При цьому, апеляційний суд критично оцінює доводи сторони захисту відносно того, що лише після прийняття рішення про призначення обвинуваченого акта до судового розгляду, суд, керуючись положеннями ч.ч.1,2 ст.315 КПК, з метою підготовки до судового розгляду, вправі вирішувати питання пов`язані із забезпеченням кримінального провадження, зокрема обрання запобіжного заходу, оскільки положення ч.3 ст.315 КПК чітко регламентують, що саме під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням прокурора має право обрати запобіжний захід обвинуваченому.

Апеляційний суд звертає увагу, що на практиці, на стадії підготовного провадження, питання про застосування запобіжного заходу, може виникнути до прийняття судом першої інстанції рішення, передбаченого ч.3 ст.314 КПК, зокрема у разі неможливості провести судове засідання в один день (наприклад у зв`язку із неявкою потерпілого), що не позбавляє суд розглянути клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, з огляду на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, або розглянути клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу (наприклад з тримання під вартою на більш м`який).

За наведених обставин доводи сторони захисту про ухвалення оскарженої ухвали незаконним складом суду апеляційний суд визнає безпідставними.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_10 , застосування відносно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисників та скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02.09.2021 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000772 від 15.04.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4