Справа № 556/1744/15-к
провадження № 1-кп/570/91/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2021 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000061 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 09 листопада 2012 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.296 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком на три роки,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України

в с т а н о в и в :
В провадження Рівненського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Вказане провадження передано на розгляд Рівненського районного суду Рівненської області ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, якою було задоволено подання в.о. голови Володимирецького районного суду Рівненської області.
1 липня 2020 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області призначене підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалось внаслідок неявки обвинувачених та захисників.
Прокурор в судовому засіданні вважав можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши на наявності передбачених законом підстав для судового розгляду та відсутність підстав для повернення обвинувального акту. Зазначив, шо обвинувальний акт відповідає вимогам КПК.
Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисники висловили думки про неможливість призначення судового розгляду даного кримінального провадження та просили повернути прокурору обвинувальний акт. Підставою повернення обвинувального акту назвали невідповідність його вимогам процесуального закону, оскільки обвинувальний акт, в порушення вимог ст. 291 КПК України не містить викладу фактичних обставин по справі, а слідчий, за погодженням з прокурором, в обвинувальному акті обмежився лише викладом формулювання обвинувачення, ігноруючи вимогу закону про необхідність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.
Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України .
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 КПК України.
Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Інших вимог до обвинувального акту закон не містить.
Аналізуючи обвинувальний акт на відповідність його змісту вимогам ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку про наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи це питання, суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 291, 314 КПК України єдиними процесуальними документами, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.
При цьому, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.
Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним». Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Окрім викладення формулювання обвинувачення, ст. 291 КПК України передбачено законодавцем і окремо викладення фактичних обставин справи. Очевидним є відсутність такого викладення фактичних обставин справи, оскільки слідчим відразу у обвинувальному акті викладені формулювання обвинувачень кожному з трьох підсудних.

Отже така невідповідність обвинувального акту мала би тягнути повернення обвинувального акта прокурору. Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у суду наявні підстави для закриття кримінального провадження.

Перевірка судом першої інстанції в підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК України, а також виконання ним приписів ст. 219 КПК України в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого, стосовно якого відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України має здійснюватися судовий розгляд.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування в кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а отже, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та спричинює закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Пункт 1 ч. 2 ст. 412 КПК України передбачає в будь-якому разі скасування судового рішення, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито. Стаття 415 КПК України визначає підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, ст. 417 КПК України уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження в разі встановлення всіх без винятку підстав, передбачених ст. 284 КПК України, ст. 440 КПК України надає такі самі повноваження суду касаційної інстанції в разі встановлення обставини, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. З огляду на ці положення суд апеляційної чи касаційної інстанцій зобов`язаний скасувати рішення судів нижчих інстанцій і закрити кримінальне провадження.

Такий висновок зробила колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши касаційні скарги засудженого та його захисника на вирок Вищого антикорупційного суду та ухвалу Апеляційної палати ВАКС. Ці судові рішення ККС ВС скасував, а кримінальне провадження за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, закрив (постанова ККС ВС у справі № 711/3111/19 (провадження № 51-2890км19)).

Підозра ОСОБА_6 повідомлена 27.08.2015 року (т.2 а.с. 64) щодо діяння, вчиненого групою осіб за попередньою змовою разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Ідентичні підозри повідомлені ОСОБА_5 21.09.2015 року, а ОСОБА_4 21.10.2015 року. Обвинувальний акт отримано судом згідно з штампом вхідної кореспонденції 29.10.2015 року (Т.3, А.С. 28, 29). Статтею 219 визначено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги, з огляду на те, що прокурор допустив істотне порушення вимоги КПК України, які полягають, зокрема, у тому, що обвинувальний акт направлено до суду після закінчення строків досудового розслідування.

У ст. 3 КПК України, законодавець пов`язує плин строку досудового розслідування із настанням двох подій:

- внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, як початок відліку строку;

- направленням до суду обвинувального акта/ клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру/ клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, як момент закінчення.

Аналогічні положення містить і ч.2, 3 ст. 283 КПК України, відповідно до якої, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:

1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

При цьому, відповідно до вимог ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що закінчення строку досудового розслідування законодавець пов`язує зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.

Отже, направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а отже, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та спричинює закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Тож, на переконання Верховного Суду, моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження безпосередньо до суду, якщо такий обвинувальний акт було доставлено до суду нарочно.

При цьому, посилання на складення та затвердження обвинувального акту в межах строку досудового розслідування є неспроможними, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону закінчення досудового розслідування пов`язано з вчиненням іншої процесуальної дії - звернення до суду з обвинувальним актом.

Варто зауважити, що саме в цьому рішенні Верховного Суду нарешті навів свій висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

"Кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду."
На переконання колегії суддів Верховного Суду, судам першої інстанції слід ретельно перевіряти не тільки дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291-293 КПК, а й виконання ним приписів статті 219 КПК, про які йшлося раніше.

Разом з тим, обвинувальний акт хоча складений та підписаний 26 жовтня 2015 року, однак переданий до Володимирецького районного суду Рівненської області безпосередньо прокурором (не поштою) лише 29 жовтня 2015 року, та отриманий місцевим судом того ж дня, що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України.

За викладених обставин, враховуючи, що злочин, який інкримінувався виправданим не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, підлягають застосуванню приписи пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

Керуючись ст.ст. 219, 284, 291, 314 КПК України , суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисників про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Кримінальне провадження №0000061 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України закрити на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1