Шаргородський районний суд
Вінницької області
В И Р О К

Іменем України

11 листопада 2021 року

м. Шаргород

справа №152/359/21

провадження 1-кп/152/42/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000175 від 18.06.2017 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 31.05.2001 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.140, ч.1 ст.145 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з відстрочкою виконання вироку на два роки; 19.11.2001 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців; 26.02.2007 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки; 25.03.2010 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.ч.1, 2 ст.309, ч.2 ст.315, ч.2 ст.317, ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.296, ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років; 06.04.2017 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки чотири місяці,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Обвинувачений ОСОБА_3 06 березня 2017 року приблизно о 04 годині підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, з корисливих спонукань прийшов до домогосподарства ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_1 , де, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до приміщення літньої кухні, шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей проник всередину будівлі, звідки умисно, таємно, повторно викрав один мішок зерна пшениці сорту «Дарунок Поділля 11» масою 48 кг вартістю 175,20 грн. та мішок зерна кукурудзи сорту «ЗУМ305 ФАО 320» масою 45 кг вартістю 179,1 грн., а всього зерна пшениці та кукурудзи на загальну суму 354,30 грн., після чого залишив місце вчинення злочину і розпорядився викраденим зерном на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 збитку на загальну суму 354,30 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, запевняв суд, що крадіжки зерна пшениці і зерна кукурудзи у ОСОБА_6 , при обставинах викладених у обвинувальному акті, не вчиняв, а кримінальне провадження, на його думку сфабриковано працівниками поліції.

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання потерпілого, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження у ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим - ОСОБА_6 суду показав, що вранці 06.03.2017 він виявив, що з комори зникли один мішок пшениці і один мішок кукурудзи, про що в сільському магазині розповів жінкам. Через деякий час до нього прийшов дільничний інспектор поліції і запитав, чи викрадали у нього зерно, він відповів, що було таке, підписав заяву про вчинення крадіжки, дав пояснення. Через деякий час поліція привезла йому і передала під розписку один мішок пшениці і один мішок ячменю. Претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не пред`явив, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду.

Свідок обвинувачення ОСОБА_7 суду показав, що в ніч з 05.03. на 06.03.2017 приблизно о 04 годині він, його дружина ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 автомобілем «ВАЗ 2108», за кермом якого був ОСОБА_9 , який погодився їх підвезти за плату, яку йому обіцяв ОСОБА_3 , їхали з с. Михайлівка в с. Юхимівка Жмеринського району Вінницької області. Біля церкви с. Юхимівка ОСОБА_3 сказав водієві, щоб зупинив автомобіль. Він бачив, як ОСОБА_3 пішов на подвір`я домогосподарства ОСОБА_6 , звідки через декілька хвилин повернувся з повним мішком, постукав по капоту, ОСОБА_9 вийшов з салону автомобіля, потім він бачив, що ОСОБА_3 приніс ще один мішок, поклав обидва мішки у багажник автомобіля. ОСОБА_9 , коли повернувся в салон автомобіля то сказав, що ОСОБА_3 не має грошей, то хоч зерном розрахувався з ним.

Аналогічні показання надала суду свідок обвинувачення ОСОБА_8 , яка знаходилась в салоні автомобіля «ВАЗ 2108» в якості пасажира.

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду показав, що його син ОСОБА_9 вже вісім років проживає в Польщі, останній раз був вдома півтора роки тому. Коли до цього приїжджав не пам`ятає. У 2017 році, коли син був в Польщі його шукали працівники поліції. Дізнавшись, що сина не має, працівники поліції повідомили, що ОСОБА_11 когось підвозив автомобілем і взяв за це мішок пшениці та мішок кукурудзи, які треба повернути, щоб у нього не було ніяких проблем. Син зерно пшениці та кукурудзи до нього додому не привозив, йому відомо, що відвіз їх матері, але він, щоб не було непорозумінь віддав мішок пшениці і мішок кукурудзи працівникам поліції. У розмові по телефону син підтвердив, що дійсно підвозив якихось людей, які розрахувалися з ним зерном.

Крім показань потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:

- даними з витягу з ЄРДР, із якого вбачається, що 18.06.2017 до ЧЧ Шаргородського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшов протокол прийняття заяви ОСОБА_6 , жителя с. Юхимівка Шаргородського району про те, що невідома особа 06.03.2017 приблизно о 04 годині шляхом відчинення дверей проникла до приміщення літньої кухні, звідки здійснила крадіжку одного мішка пшениці та одного мішка кукурудзи (а.с.132);

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 18.06.2017 (а.с.134);

- заявою ОСОБА_10 про добровільну видачу працівникам поліції одного мішка пшениці та одного мішка кукурудзи (а.с.135);

- даними протоколу огляду речі від 18.06.2017, із якого вбачається, що об`єктом огляду є поліетиленовий мішок білого кольору наповнений зерном пшениці, зав`язаний мотузкою білого кольору, після зважування вага якого склала 48 кг та поліетиленовий мішок білого кольору наповнений зерном кукурудзи, зав`язаний мотузкою білого кольору, після зважування вага якого склала 45 кг (а.с. 136);

- постановою про визнання речовими доказами від 19.06.2017, із якої вбачається, що слідчим СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 визнано речовими доказами у справі 48 кг зерна пшениці та 45 кг зерна кукурудзи, які передані на зберігання власнику ОСОБА_6 (а.с.137);

- висновком судово товарознавчої експертизи № 3773 3774/17 - 21 від 23.06.2017 із якої вбачається, що ринкова вартість одного кілограма пшениці сорту «Дарунок Поділля» 11 класу, врожаю 2016 року станом на березень 2017 року та ринкова вартість одного кілограма зернової кукурудзи сорту «ЗУМ 305 ФАО 320» врожаю 2016 року станом на березень 2017 року становила відповідно 3, 65 грн та 3,98 грн. (а.с. 139 - 141);

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

ІІІ. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався

Згідно зі ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 06 березня 2017 року приблизно о 04 годині підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, з корисливих спонукань прийшов до домогосподарства ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_1 , де, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до приміщення літньої кухні, шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей проник всередину будівлі, звідки умисно, таємно, повторно викрав один мішок зерна пшениці сорту «Дарунок Поділля 11» масою 48 кг вартістю 175,20 грн. та мішок зерна кукурудзи сорту «ЗУМ305 ФАО 320» масою 45 кг вартістю 179,1 грн., а всього майна на загальну суму 354,30 грн., після чого залишив місце вчинення злочину і розпорядився викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 збитку на загальну суму 354,30 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій повторно органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.185 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 винуватості у вчиненні злочину суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за скоєне.

IV. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд встановив наступне.

ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих тяжких злочинів, в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 (а.с.146 153, 162 163).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога КНП "Шаргородська міська лікарня" ОСОБА_3 не перебуває (а.с.153, 154,161).

V. Мотиви призначення покарання

Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь щодо ОСОБА_3 не складалась на підставі п.2 ч.4 ст.314 1 КПК України, оскільки на час розгляду даного кримінального провадження, останній відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.04.2017.

ОСОБА_3 будучи неодноразово судимим за корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий тяжкий корисливий злочин проти власності, з серпня 2017 року по 07 лютого 2021 року перебував в розшуку, в даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень. При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, який при призначенні покарання покладається на вирішення суду вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст.185 КК України, яке, відповідно до ч.1 ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі "Скополла проти Італії" зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статей 69, 75 КК України.

Кримінальне правопорушення, яке є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Шаргородським районним судом Вінницької області від 06.04.2017, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.395, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки чотири місяці. Відповідно до вказаного вироку суду від 06.04.2017 початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_3 слід вираховувати з дня звернення вироку до виконання. Із протоколу затримання на підставі вироку суду, який набрав законної сили вбачається, що засудженого ОСОБА_3 затримано 07.02.2021 (а.с.146 152, 194).

Отже, строк з 07.02.2021 по день ухвалення даного вироку 11.11.2021 є частиною невідбутого ОСОБА_3 покарання за попереднім вироком, оскільки в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.

За вказаних обставин покарання йому слід призначити за правилами ч.ч.1,4 ст.70 КК України, тобто призначити покарання за кримінальне правопорушення, про яке стало відомо після постановлення попереднього вироку та з урахуванням раніше постановленого вироку призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, призначених за обома вироками в межах, встановлених у ч.2 ст.70 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВС України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: 48 (сорок вісім) кілограм зерна пшениці та 45 (сорок п`ять) кілограм зерна кукурудзи залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно з положеннями ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на проведення судово товарознавчої експертизи №3773 3774/17-21 від 23.06.2017 в розмірі 396 грн. (а.с. 139 - 141).

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не обирався. Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 91, 124, ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання призначеного за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.04.2017, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Початок строку відбування засудженим ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня ухвалення даного вироку.

У строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати покарання, частково відбуте ним за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2017 року з 07 лютого 2021 року по 11 листопада 2021 року.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 396 (триста дев`яносто шість) гривень.

Речові докази: 48 (сорок вісім) кілограм зерна пшениці та 45 (сорок п`ять) кілограм зерна кукурудзи залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1