Номер провадження: 11-кп/813/2294/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 02.11.2021, якою під час судового розгляду об`єднаних кримінальних проваджень №0002766 від 23.07.2018 та №0000644 від 17.02.2019 стосовно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Любашівка Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 25.09.2017 Київським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнився 17.02.2017 за відбуттям строку покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 02.11.2021 під час судового розгляду обвинувального акту об`єднаних кримінальних проваджень №0002766 від 23.07.2018 та №0000644 від 17.02.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України продовжено строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.01.2022 із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 57 630 грн. та покладенням на нього у разі внесення застави строком на два місяців певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України; відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Мотивуючи зазначене рішення, суд дійшов висновку про те, що в зазначеному кримінальному провадженні існують ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживає, не має легітимного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, має не зняту і непогашену судимість, перебував у розшуку, свідків на теперішній час ще не допитано, раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності.

Врахувавши положення ч. 3 ст. 183 КПК України та з огляду на обставини вчинених кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та уточненнях до неї захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи, що вона не відповідає повноті судового розгляду, постановлена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та висновок суду не відповідає фактичним обставинам провадження з огляду на наступне:
- поза увагою суду залишилось те, що стороною обвинувачення не доведено обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, докази його вини відсутні;
- суд не звернув увагу на недоведеність в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, його підзахисний проживав за місцем реєстрації, має джерела прибутку, міцні соціальні зв`язки, не має цілі незаконно впливати на потерпілих та свідків, провину у скоєному не визнає.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22 год. до 06 год. за адресою: АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції, зазначивши, що вона постановлена із істотним порушенням вимог КПК України та практики ЄСПЛ, оскільки поза увагою суду залишилось те, що в зазначеному провадженні не доведена наявність ризиків, натомість, він проживав за місцем реєстрації, має джерела прибутку, міцні соціальні зв`язки, не має намірів незаконно впливати на потерпілих та свідків, не визнає себе винним.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та подав клопотання, в якому просив апеляційний розгляд провести за його відсутності, пославшись на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України.
Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходяться обвинувальні акти в кримінальних провадженнях №0002766 від 23.07.2018 та №0000644 від 17.02.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

За викладених обставин колегія суддів критично оцінює посилання захисника щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів та зауважує, що такі твердження є передчасними з огляду на те, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинуваченого та обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Проте, всупереч твердженням сторони захисту та зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, пов`язаних із незаконним заволодінням чужим майном та транспортним засобом, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, розміру завданої майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до санкції ч. 2 ст. 289 КК України позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років із конфіскацією майна або без такої), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів для існування та постійного джерела прибутку, не одружений та не має утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів погоджується, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд також вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та незаконне заволодіння транспортним засобом, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів корисливої направленості.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що ОСОБА_6 має джерела прибутку та міцні соціальні зв`язки, колегія суддів такі твердження оцінює критично та наголошує на їх неспроможності, оскільки матеріалами справи та апеляційної скарги зазначені факти жодним чином не підтверджується.

Невизнання ОСОБА_6 вини, на переконання апеляційного суду, свідчить про займану обвинуваченим позицію захисту по справі та не може визнаватись однієї з підстав для констатації відсутності в зазначеному провадженні відповідних ризиків, на які посилається сторона обвинувачення.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи обвинуваченого та захисника щодо наявності в ОСОБА_6 місця реєстрації та постійного проживання, проте наголошує на тому, що вказана обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків та не може слугувати єдиною підставою для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне в черговий раз звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз відкритих відомостей ЄДРСР щодо кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, а також пояснень сторони захисту свідчить про те, що кримінальні провадження перебувають на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, а саме з червня 2020 року, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Водночас, ухвалами Одеського апеляційного суду від 07.07.2021, 09.09.2021 та 07.10.2021 вже зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 02.11.2021, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави залишити без змін.

Вкотре звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, визначених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4