У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000321

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Ухвалено строк відбування покарання слід відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь:

- держави витрати Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на проведення судових експертиз на загальну суму 5338 грн 24 коп;

-в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 150000 грн, потерпілого ОСОБА_11 150000 грн та потерпілої ОСОБА_12 150000 грн.

Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. На його думку, судом першої інстанції порушено його право на справедливий розгляд справи, оскільки суд, визнаючи недопустимим висновок судово-медичної експертизи від 17.07.2019, жодної оцінки не надав, а лише обмовився, що порушена процедура, передбачена КПК України.

Апелянт зазначив, що страждає на хронічні захворювання, зокрема гіпертонію, і стверджує, що саме через його стан поганий здоров`я сталось ДТП.

В апеляційній скарзі навів, на його думку, виклад фактичних обставин, зазначивши, що ДТП сталося не з його вири, а через погіршення стану його здоров`я, оскільки він на декілька секунд втратив контроль над керуванням транспортним засобом. Також, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, вважає, що визначений розмір є завищеним.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

Прокурор просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

02.07.2019 близько 07.50 год, у світлий час доби, в м. Миколаєві, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, асфальтованій проїжджій частині вул. 68 Десантників в м. Миколаєві, яка має по дві смуги руху у обидва напрямки, з боку вул. 1 Слобідської у напрямку вул. 3 Слобідської в крайній лівій смузі відносно напрямку свого руху, зі швидкістю близько 50 км/год до перехрестя вул. 68 Десантників з вул. 2 Слобідською.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.3 та 18.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не звернув уваги на те, що в цей час проїзну частину вул. 68 Десантників з права наліво по ходу його руху на нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра, чорно - білого кольору» розділу 34 ПДР України та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» розділу 33 ПДР України, розташованому перед перехрестям вул. 68 Десантників з вул. 2 Слобідською, переходила пішохід ОСОБА_13 . Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_6 не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу, аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, не надав дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла в ЛШМД м. Миколаєва.

Судом першої інстанції ОСОБА_14 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що потягло за собою смерть потерпілого. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про апеляційний розгляд, просив апеляційний розгляд проводити без його присутності. Неявка обвинуваченого не перешкоджає апеляційному розгляду. Захисник ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_9 , представник потерпілого потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_10 , просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Потерпілий ОСОБА_11 просив проводити апеляційний розгляд без його присутності.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, на які міститься посилання у вироку.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та пояснив, що він страждає на хронічні захворювання, зокрема, гіпертонію, у зв`язку з чим потребує регулярного прийому ліків та нагляду лікарів. Стверджував, що 02.07.2019 за 150 м до перехрестя вул. 68 Десантників з вул. 2 Слобідською під час керування транспортним засобом він відчув різке погіршення самопочуття, у нього піднявся артеріальний тиск, однак він продовжив рух. Зазначив, що рухався не швидко, приблизно 50 км/год. На перехресті нікого не помітив, потерпілу не бачив, лише відчув удар, та після цього почав застосовувати гальмування.

Він не одразу вийшов з авто, бо почував себе погано. Коли вже вийшов з авто, помітив потерпілу, яка лежала на лобовому склі його авто. Коли приїхала поліція та карета швидкої допомоги, він себе дуже погано почував, але відмовився від медичної допомоги. Також додав, що через одну годину після ДТП звернуся до сімейного лікаря, а той направив його до інших лікарів.

Вважає, що Правил дорожнього руху він не порушував.

Однак, ці твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та аналогічні доводи, які наведені в апеляційній скарзі, не є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до 2.3 «б» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Як передбачено п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до вимог п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Ці вимоги ПДР України ОСОБА_6 порушено.

В суді свідок ОСОБА_15 пояснив, що 02.07.2019 близько 08:00 год він перебував біля будинку по вул. 68 Десантників в м. Миколаєві. Коли почув звук удару, повернув голову та побачив, як потерпіла підлетіла вгору над автомобілем «Volkswagen Caddy» близько 15 см та впала на її капот, а головою на лобове скло. Після чого він підбіг до місця ДТП. Водій ОСОБА_6 підійшов до потерпілої десь через дві хвилини. До цього часу водій перебував в автомобілі.

Аналогічні пояснення свідка ОСОБА_15 зафіксовані у протоколі слідчого експерименту від 12.12.2019 за участю зазначеного свідка. Під час проведення зазначеної слідчої дії на місці слідчого експерименту свідок показав напрямок та темп руху пішохода, а також дії водія автомобіля «Volkswagen Caddy» ОСОБА_6 .

В суді першої інстанції також допитаний свідок ОСОБА_16 , який, будучи працівником поліції, прибув на виклик на місце ДТП 02.07.2019 близько 08:00 год. На місці пригоди була потерпіла ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_6 . Лікарі швидкої медичної допомоги надавали допомогу потерпілій. Обвинувачений був біля автомобіля, який стояв на перехресті вул. 2 Слобідська та 68 Десантників. Обвинувачений спершу відмовлявся від надання йому допомоги, однак згодом через годину попросив допомоги у швидкої.

Зазначений свідок пояснив про відсутність у ОСОБА_6 скарг на самопочуття та зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 пояснив співробітникам поліції, що його засліпило сонце та він не помітив пішохода, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Отже, доводи апелянта про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок різкого погіршення його самопочуття, спростовується показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що водій одразу після ДТП не скаржився на самопочуття та не просив медичної допомоги, а причиною події вказав засліплення його сонцем, а також показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив суду, що водій після наїзду на пішохода через 2 хв самостійно вийшов з автомобіля, тобто здатен був пересуватись без сторонньої допомоги.

Під час допиту в суді обвинувачений не зміг пояснити, чому внаслідок погіршення стану здоров`я він не здійснив дії щодо зупинки транспортного засобу, а продовжив рух.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що показання вище зазначених свідків спростовують доводи обвинуваченого, що ДТП сталося внаслідок раптово виниклого різкого погіршення його самопочуття.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину підтверджена також письмовими доказами, на які послався суд першої інстанції, детально навівши їх зміст.

Так, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події зі схемою та фототаблицею від 02.07.2019, оглянуто перехрестя вул. 68 Десантників з вул. 2 Слобідською в м. Миколаєві за участю понятих, у присутності ОСОБА_6 в світлий час доби о 09.01 год, на проїзній частині на нерегульованому пішохідному переході, на сухому чистому асфальтовому покритті. Встановлені зовнішні пошкодження автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 , а саме: розбите лобове скло справа, деформування капоту справа, розбите праве бокове дзеркало, деформоване передній знак Volkswagen на решітці радіатора (т.1 а.п. 60-74).

Дані, які містяться у цьому протоколі та додатках до нього, підтверджують встановлені судом першої інстанції обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, які відповідають як показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , так і поясненням, наданим самим обвинуваченим, який не заперечував факту зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Caddy» під його керуванням із пішоходом ОСОБА_13 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не порушував Правил дорожнього руху під час наїзду на потерпілу ОСОБА_13 спростовуються дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції висновками експертів.

Відповідно до висновку експерта №20-51 від 06.02.2020, водію автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в l8.1, 12.3 ПДР. Встановлено, що дії водія автомобіля «Volkswagen Caddy» не відповідали вимогам п.п. 18.1,12.3 ПДР і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП (т.1, а.п. 120-124).

Що стосується механізму утворення у потерпілої тілесних ушкоджень, то згідно висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді численних переломів кісток скелету, яка ускладнилася травматичним шоком.
Беручи до уваги локалізацію та характер тілесних ушкоджень, механізм їх утворення у ОСОБА_13 був наступним чином: первинний удар прийшовся в ділянку зовнішньої поверхні лівої нижньої кінцівки та тулуба зліва, коли потерпіла знаходилась у вертикальному положенні та була обернена до рухаючогося транспортного засобу лівою половиною тіла; в подальшому виникло закидання потерпілої з наступним ударом об капот та вітрове скло, або його стійку з утворенням тілесних ушкоджень в ділянці обличчя зліва, верхньої лівої кінцівки та пошкоджень в ділянці грудної клітки зліва; потім виникло відкидання тіла вперед з ударом об тверду поверхню дорожнього покриття з утворенням тілесних ушкоджень в ділянці голови справа, верхньої та нижньої правої кінцівки і по внутрішній поверхні лівої нижньої кінцівки. За ступенем тяжкості вищевказані тілесні ушкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 (т.1 а.п. 84-91).

Згідно висновку автотехнічної експертизи №269 від 23.09.2019, автомобіль «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 контактував з тілом пішохода правою передньою частиною капота над правою фарою головного світла з подальшим закидуванням тіла на вітрове скло. Місце наїзду автомобіля «Volkswagen Caddy» на пішохода знаходилось в районі смуги розташування зазначеного автомобіля (т.1, а.п.102-105).

Як встановлено висновком комісійної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертизи №635 від 13.02.2020, на момент первинного контактування взаємне розташування пішохода ОСОБА_13 та автомобіля «Volkswagen Caddy», було наступне: ОСОБА_13 знаходилась у вертикальному положенні, лівою половиною тіла в бік правої частини передньої поверхні автомобіля (т.1, а.п.109-113).

Судом першої інстанції під час розгляду справи був досліджений висновок судово-медичної експертизи від 17.07.2019, який визнано судом недопустимим доказом. Згідно зазначеного висновку, який досліджено судом апеляційної інстанції, у медичній документації зазначено, що ОСОБА_6 звернувся до лікаря 02.07.2019 о 13:15 з приводу артеріальної гіпертензії та йому було призначено амбулаторне лікування.

За висновком експерта, гіпертонічний криз, що зафіксований у ОСОБА_6 02.07.2019, міг привести до короткочасної втрати свідомості або до короткочасного помутніння свідомості, або втрати координації руху під час керування автомобілем, і це могло призвести до дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а.п. 240-242). Тобто, зазначені висновки експерта грунтуються на даних щодо стану здоров`я обвинуваченого, який зафіксовано значно пізніше після ДТП, та висновки експерта носять характер припущення.

Окрім того, суд першої інстанції обгрунтовано визнав зазначений доказ недопустимим, з огляду на положення ст. 242-244 КПК України, в редакції, що діяла на момент проведення експертизи, яка не передбачала можливість сторони захисту залучати експертів самостійно, а до слідчого судді обвинувачений та його захисник із відповідним клопотанням не зверталися. З цими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

З огляду на наведене, дослідивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що потягло за собою смерть потерпілого та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку. Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок, не встановлено.

Оскільки, усі обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення справи в судовому засіданні досліджені всебічно, повно та об`єктивно, то підстав для скасування вироку і призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, про що просить в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України. Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Враховано, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який відноситься до тяжких.

Враховані дані про особу винного, зокрема, що він на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, страждає на хронічні захворювання. Обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання, не встановлені.

Обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого про необґрунтований розмір стягнутої моральної шкоди є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди правильно взято до уваги, що вчинені ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху призвели до завдання значних моральних страждань потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 внаслідок непоправної втрати найближчого родича матері ОСОБА_13 .

Рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову та стягнення по 150000 грн моральної шкоди кожному потерпілому відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілих. Рішення щодо розміру стягнутої моральної шкоди відповідає вимогам ст.1167 ЦК України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілої. З таким рішенням погоджується апеляційний суд. Підстави вважати його необґрунтовано завищеним, відсутні.

Суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його скасування, про що просить апелянт. Тому, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3