Справа №155/933/20
Провадження №1-кп/155/85/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Стоянів Радехівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні якого перебуває одна неповнолітня дитина, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону України від 04 червня 2009 року),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 16 червня 2020 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи на полі №4 ТзОВ «Стоянівський торфобрикетний завод», яке розташоване поблизу села Ржищів Горохівського (Луцького) району Волинської області, шляхом вільного доступу, керуючись прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, розуміючи протиправність вчинюваних дій, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав дві рейси вузькоколійної залізничної дороги марки Р-18, залишкова вартість яких становить 5472,00 гривні, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав товариству матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому визнав повністю та показав, що 16 червня 2020 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи на полі №4 ТзОВ «Стоянівський торфобрикетний завод», яке розташоване поблизу села Ржищів Горохівського (Луцького) району Волинської області, таємно викрав дві рейси, належні ТзОВ «Стоянівський торфобрикетний завод». Суму завданих збитків не заперечує, у вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати.
Представник потерпілого ОСОБА_6 , в своїй заяві вказав, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має, розгляд справи просив проводити у його відсутність. При призначенні покарання поклався на думку суду.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, що наведені в обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не бажають оспорювати фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому вказаною статтею Кодексу, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який на даний час, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
До обставин, які, відповідно до вимог ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд не вбачає.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має одну неповнолітню дитину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відсутність у потерпілого будь-яких претензій до нього, інші конкретні обставини справи, зокрема його поведінку в суді.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, а саме у виді штрафу.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
У відповідності до вимог ст.100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Судових витрат у справі не має, цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статтями 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону України від 04 червня 2009 року) та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
Речові докази, зокрема, дві рейси вузькоколійної залізної дороги марки Р-18 залишити потерпілому ТзОВ «Стоянівський торфобрикетний завод».
На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий