н/п 1-кп/490/85/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000080, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове, Миколаївської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, працюючого ТОВ "Доярушка" пекарем, раніше судимого: Миколаївським районним судом від 04.12.2013 року за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік, 24.02.2015 року, скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі; Ленінським районним судом м. Миколаєва від 08.09.2015 р. за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, Заводським районним судом м.Миколаєва від 01.06.2016р. за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Арбузинського районного суду від 15.09.2017р умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 28 днів, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
06.01.2019 року близько 22:10 години ОСОБА_3 , рухаючись по вулиці Пушкінська в м. Миколаєві, біля будинку №15, помітив потерпілу ОСОБА_6 , яка відкривали ворота до входу у свій будинок за адресою АДРЕСА_3 , та у нього виник корисливий умисел направлений на відкрите викрадення майна потерпілої. З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, скориставшись тим, що потерпіла знаходилась спиною до нього наніс їй удар рукою в область лопаток, від якого потерпіла ОСОБА_6 впала на землю, та в цей час вирвав з її рук належну їй жіночу шкіряну сумку чорного кольору, в якій знаходились особисті речі та грошові кошти в сумі 2000 грн. В подальшому, з місця вчинення правопорушення ОСОБА_3 зник, направившись в напрямку вул. Потьомкінська, де був затриманий очевидцем вчинення кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як - відкрите заволодіння чужим майном (грабіж) вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що 06.01.2019 р. він повертався з бару, в якому знаходився з друзями десь з 19:00 год. по 21:00 год. Він йшов по вул.Потьомкінській, та розмовляв по телефону, коли до нього підійшов чоловік та почав тягнути його за куртку на ріг вулиць Пушкінської та Потьомкінської. Це, як з`ясувалось пізніше, був ОСОБА_7 , який крім іншого, наказав підняти сумку, при цьому обвинувачений не зрозумів, з якою метою він вимагає зробити це. Сумку він підняв. Так, свідок дотягнув його до будинку на вулиці Пушкінській, постукав у ворота, звідки вийшов чоловік. ОСОБА_7 запитав у чоловіка чия це сумка, а чоловік, що вийшов, відповів, що сумка належить його матері. Після цього, з будинку вийшли, крім сина потерпілої, ще сусідка, яка лаялась на ОСОБА_3 .. ОСОБА_7 почав ставити питання матері чоловіка, яка в свою чергу відповіла, що її пограбували, а хто саме - вона не бачила. Потім приїхала поліція, і його забрали до відділку. У відділі поліції, невідомі йому чоловіки, які йому не представлялись, та зовнішність яких він погано пам`ятає, застосовували до нього фізичне насильство, вимагаючи визнавальних показів. Тому на досудовому слідстві він давав визнавальні покази. У судовому засіданні він розповів, як все відбувалось насправді. Незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , пояснила суду, що 06.01.2019 року поверталась з роботи приблизно о 21:00 год., вона вийшла з маршрутки на зупинці вулиця Пушкінська та спрямувала до свого будинку, ділянка біля її будинку не освітлюється. Підходячи до воріт свого будинку, вона почала доставати ключі від хвіртки зі своєї сумки. Вона ще не встигла дістати ключі, як відчула сильний удар по спині, після якого вона впала на землю, а сумку з її рук вирвала невідома особа. Піднявшись з землі, вона почала щосили грюкати по воротах та кликати на допомогу. Обличчя особи, яка нанесла удар вона не побачила, лише почула, що ця особа побігла по вулиці Потьомкінській. В сумці, яку вирвали з її рук в гаманці знаходились грошові кошти на загальну суму 1700 грн. Згодом до потерпілої підійшов її син, який ніс в руках її сумку та гаманець. Він пояснив, що її речі йому передав чоловік, який зупинив особу, що викрала сумку. Тілесних ушкоджень їй не заподіяно, претензій матеріального характеру до обвинуваченого вона не має. Також потерпіла зазначила, що міру покарання обвинуваченому залишає на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснив суду, що він вечорі вийшов з місця своєї роботи, що розташоване по АДРЕСА_4 та прямував до свого автомобіля. Він почув крик жінки та побачив як потерпіла стукає у ворота домоволодіння, біля неї більш нікого не було. Згодом він побачив чоловіка, який вів іншого чоловіка та тримав у руках жіночу сумку, в свою чергу останній не чинив опір, проте гальмував рух, показуючи всім видом, що не хоче йти. Тоді він зрозумів, що чоловік викрав сумку, а потерпіла кликала на допомогу, тому зателефонував до поліції. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що 06.01.2019р. ввечері він знаходився на чергуванні (працює охоронцем) по вулиці Пушкінська буд.12. Близько 22:00 год. він почув крик жінки з будинку по АДРЕСА_3 , коли він вийшов з будівлі, то побачив як лежить жінка, а її б`є молодий чоловік. Потім чоловік вирвав з її рук сумку та побіг. ОСОБА_7 почав його доганяти та наздогнавши його, затримав та повів на місце скоєння правопорушення. Коли молодий чоловік звернув за ріг вулиці ОСОБА_7 не бачив куди він викинув сумку. Наздогнавши молодого чоловіка ОСОБА_7 його затримав та спитав де сумка, молодий чоловік показав де сумка, ОСОБА_7 підвів його до місця де той кинув сумку, та останній її взяв у руки. Повернувшись на місце правопорушення, жінки біля хвіртки вже не було, на місце правопорушення вийшов її син, він йому передав сумку, яка була в руках у обвинуваченого, чоловік сказав, що це сумка його матері. Потім приїхала поліція, і він передав затриманого чоловіка їм. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, підтверджується також нвступними доказами, дослідженими судом:
Так, згідно витягу з ЄРДР № 0000080 від 07.01.2019 року, від ОСОБА_6 надійщла заява, що 06.01.2019 року приблизно о 22:10 год., невстановлена особа, перебуваючи біля будинку № 15 по вулиці Потьомкінська відкрито заволоділа сумкою ОСОБА_6 , із застосуванням насилля, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої; Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.01.2019 року з ілюстрованою таблицею, предметом огляду є ділянка місцевості біля будинку № 15 по вулиці Пушкінська. В ході огляду нічого не виявлено та не вилучено .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2019 року, свідок ОСОБА_7 заявив, що впізнає особу зображену на фото № 3, на якій зображений ОСОБА_3 , як особу, яку він затримав за вчинення грабежу. Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2019 року, свідок ОСОБА_8 заявив, що впізнає особу зображену на фото № 3, на якій зображений ОСОБА_3 , як особу, яку затримав свідок ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 , згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2019 року, заявив, що впізнає особу зображену на фото № 3, на якій зображений ОСОБА_3 , яку затримав свідок ОСОБА_7 з майном належним його матері.

При проведенні слідчого експерименту від 30.01.2019р. потерпіла ОСОБА_6 вказала за яких обставин 06.01.2019 року відносно неї було вчинено відкрите заволодіння майна із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: 06.01.20219 року близько 22:10 год. вона вийшла з маршрутного таксті на зупинці Потьомкінській по вулиці Пушкінська в м.Миколаєві та направилась до воріт будинку АДРЕСА_3 при цьому на плечі висіла її жіноча сумка. Вона дістала ключі, почала відчиняти хвіртку в цей час вона відчула удар в спину, від якого вона впала, та в неї вирвали сумку. Після чого, особа почала тікати від неї в бік вулиці Потьомкінській, а потерпіла зайшла до свого будинку.

При проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 , останній розказав та показав як саме, де, за яких обставин, було вчинено кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_9 , а саме: що 06.01.2019 року він знаходився на роботі, на чергуванні по охоронні території, яка належить ТОВ СП «Нібулон» за адресою: м.Миколаїв, вул.Пушкінська 12. Десь о 23:10 год. він почув гавкіт собаки у дворі, вийшов на вулицю та почув крик жінки. Підійшовши до воріт він побачив на протилежній стороні дороги, трішки далі від зупинки, незрозумілий рух. Відчинивши ворота він побачив, що молодий чоловік в червоній куртці б`є жінку. Жінка лежала на землі, а молодий чоловік бив її по голові. ОСОБА_7 одразу почав перебігати на іншу сторону вулиці, де відбувалась подія, в цей же час він бачив як молодий чоловік наносив жінці удари прицільно в голову, приблизно 4-5 разів, добігши до середини вулиці він побачив, як молодому чоловікові вдалося вирвати сумку і останній побіг в напрямку вул.Потьомкінській, там де розташоване турагенство чоловік звернув. ОСОБА_7 пробіг повз жінки та наздоганяв молодого чоловіка, звернувши за ріг вулиці приблизно через метрів 50-60, він його здогнав. Коли молодий чоловік звернув за ріг вулиці ОСОБА_7 не бачив куди він викинув сумку. Наздогнавши молодого чоловіка ОСОБА_7 його затримав та спитав де сумка, молодий чоловік показав де сумка, ОСОБА_7 підвів його до місця де той кинув сумку, та останній її взяв у руки. Потім ОСОБА_7 повів молодого чоловіка до місця події, проте жінки вже там не було, а на місці події він побачив кров. Також він почув як у дворі кричить жінка, на її крик вийшов її син та викликав поліцію. До приїзда поліції ОСОБА_7 утримував молодого чоловіка. Вказане зазначено у протоколі проведення слідчого експерименту від 13.03.2020 року.

Про такі ж обставини зазначав свідок під час проведення слідчого експерименту 28.01.2019 року.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої, та свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами, та узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене повторно.
Твердження обвинуваченого надані в судовому засіданні про те, що він не вчиняв інкримінованого злочину, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення. Його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, потерпіла дала свідчення, згідно яких на неї було вчинено напад, а саме: підійшовши до воріт свого будинку, вона відчула сильний удар по спині, після якого вона впала на землю, а сумку з її рук вирвала невідома особа, обличчя цієї особи вона не бачила, однак, помітила, що він побіг із її сумкою у напрямку вул.Потьомкінської. Під час проведення слідчого експерименту потерпіла підтвердила вказані обставини та показала на місці як все відбувалось.

Стосовно нападу на потерпілу дав покази і свідок ОСОБА_7 , який вказав, що побачив, як жінка впала, а чоловік наніс їй кілька ударів, вихопив сумку та побіг із нею у напрямку вул.Потьомкінської.
Він наздогнав обвинуваченого, схопив його та повів назад на місце події. Зазначені покази свідка ОСОБА_7 підтверджуються протоколами проведення слідчого експерименту від 28.01.2019 року та 13.03.2020 року, протоколом впізнання. Свідок ОСОБА_8 також підтвердив покази потерпілої та свідка ОСОБА_7 , зазначивши, що почув крик жінки, та через деякий час побачив, як з вул.Потьомкінської один чоловік вів іншого чоловіка, який тримав у руках жіночу сумку, в свою чергу останній не чинив опір, проте гальмував рух, показуючи всім видом, що не хоче йти. Тоді він зрозумів, що чоловік викрав сумку, а потерпіла кликала на допомогу, тому зателефонував до поліції. В подальшому в ході проведення впізнання, вказав на фото ОСОБА_3 , як затриману свідком особу.

Наявність певних розбіжностей в деталях у показах потерпілої та свідка ОСОБА_7 , зокрема, щодо того часу, коли потерпіла кликала на допомогу, а також щодо нанесення ударів потерпілій, коли вона впала на землю (потерпіла зазначила, що їй удари нападник не наносив в цей час, а нападник смикав за сумку, поки не вирвав її), суд розцінює як суб`єктивне сприйняття свідком подій, що відбувались. Дійсно, таке смикання сумки можливо сприйняти як нанесення ударів, а та обставина, що свідок зазначав, що бачив кров на місці події, пояснила потерпіла, яка показала суду, що після події, внаслідок пережитого хвилювання у неї носом пішла кров.
Крім того, судом встановлено, що свідок ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 не були знайомі, та у свідка відсутні підстави оговорювати обвинуваченого, тому у суду немає підстав сумніватися в їх правдивості. Доводи сторони захисту про недопустимість протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 від 09.09.2019р., оскільки як зазначає сторона захисту ОСОБА_3 не було роз`яснено право не свідчити проти себе, та відмовитись у будь-який момент відповідати на запитання, а також відсутній підпис ОСОБА_3 у протоколі, є безпідставними.
Так, із вказаного протоколу слідчого експерименту слідує, що ОСОБА_3 були роз`яснені права, в тому числі п.4 ч.3 ст. 42 КПК України - не говорити нічого з приводу підозри проти нього або у будь-який момент відмовитись відповідати на запитання. Про те, що ОСОБА_3 роз`яснені права, свідчить його підпис. Також протокол слідчого експерименту підписаний всіма учасниками, слідчим, ОСОБА_3 , його захисником та понятими.
При цьому, суд не бере до уваги зазначений протокол слідчого експерименту, та надає перевагу показам обвинуваченого, даними ним в ході судового розгляду.

Доводи сторони захисту про те, що всі докази у справі є недопустимими доказами, оскільки процесуальне керівництво, та вручення підозри було здійснено прокурором, який не мав на це повноважень, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про призначення групи прокурорів, не знайшли свого підтвердження.

Так, під час судового розгляду прокурор надав суду постанову про призначення групи прокурорів від 08.01.2019р. (а.с. 220 т.1). Ця постанова була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України (а.с.61 т.2). Таким чином, під час досудового провадження, прокурор у встановлений законом спосіб, був наділений повноваженнями для здійснення процесуального керівництва по даному кримінальному провадженню. Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив суду про те, що під час досудового розслідування до нього застосовувались недозволені методи, а саме заходи фізичного примусу, з метою надання ним визнавальних показів по справі. В зв`язку із цим, на досудовому розслідуванні під час його допиту він визнавав свою провину в інкримінованому правопорушенні, а також, за вказівкою слідчого, на слідчому експерименті, давав ті покази, про які йому говорив слідчий. Вказав, що звертався із заявою щодо застосування до нього фізичного впливу.

Однак, вказав, що осіб, які застосовували до нього фізичне насильство на досудовому слідстві, він не може детально описати.

Для перевірки вказаних обставин, в судове засідання викликався слідчий ОСОБА_10 , та згідно повідомлення РУП ВП №1 ГУ НП в Миколаївській області, ОСОБА_10 звільнений з 02.12.2019р.

Також на запит суду до ТУ ДБР у м.Миколаєві, надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_3 із заявою про вчинення співробітниками поліції кримінального правопорушення до ДБР не звертався.

Однак, покази, які давав обвинувачений під час досудового розслідування та слідчий експеримент за його участю, суд не брав до уваги.

Так, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд обгрунтовував свої висновки по даній справі лише на показаннях обвинуваченого, даними ним в ході судового розгляду. Під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази /медичні висновки/ на підтвердження цієї обставини, так як такий огляд та надана медична довідка були здійснені до внесення відомостей до ЄДРДР, а тому посилання на вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння необхідно виключити з обвинувачення. При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, він раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, має певне місце проживання та роботи, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом не встановлено. Згідно досудової доповіді, підготовленої старшим інспектором Центрального районного відділу філії ДУ "Центру пробації" в Миколаївській області ОСОБА_11 , ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правпорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, а отже виправлення особи без позбавлення волі можливе в умовах застосування до правопорушника соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України покарання в межах санкції статті, тобто позбавлення волі. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив злочин, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.06.2016 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, відповідно до ч.4 ст.81, ст.71 КК України остаточно ОСОБА_3 слід призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.06.2016 року, у вигляді позбавлення волі. Зарахувати відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_3 період попереднього ув`язнення з 06.01.2019 року по 09.01.2020 року включно. Цивільний позов не заявлений Процесуальні витрати відсутні. Речовий доказ - жіноча шкіряна сумка з особистими речами потерпілої, яку передано під розписку потерпілій ОСОБА_6 , слід вважати такими, що повернуті власнику. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.81, ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.06.2016 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 до строку відбування покарання період попереднього ув`язнення з 06.01.2019 року по 09.01.2020 року включно.
Строк покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речовий доказ - жіноча шкіряна сумка з особистими речами потерпілої, яку передано під розписку потерпілій ОСОБА_6 - вважати такими, що повернуто власнику.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1