ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/431/22 Справа № 210/5716/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001309 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001309 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, було повернуто прокурору Криворізької центральної окружної прокуратури.
Рішення суду обґрунтовано тим, що всупереч нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_8 і від якого вона буде захищатись в суді, в ньому міститься лише посилання на повідомлення про підозру, та викладені лише фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність, а тому обвинувальний акт слід доповнити формулюванням обвинувачення.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22.11.2021 року скасувати та направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001309 від 23.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду у новому складі суду.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вказана ухвала суду є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та не відповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт вважає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 визначені всі необхідні складові складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та викладені встановлені в ході досудового розслідування фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, котрі були встановлені у діях ОСОБА_8 , а також їм надано правову оцінку з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.
Стороною обвинувачення належним чином сформульовано обвинувачення і викладено в ньому фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, вимоги ст. 291 КПК України дотримано, а саме: викладені необхідні відомості, передбачені в цій статті закону, в тому числі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті), як це визначено в п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Крім того, зазначає, що оскільки на стадії підготовчого судового засідання докази по справі судом не досліджуються, з урахуванням висловлених позицій сторін вирішення питань, які піднімаються у клопотанні захисника ОСОБА_9 , є передчасними та не повинні впливати на вирішення питань підготовчого судового засідання щодо можливості призначення судового розгляду.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 були подані заперечення, в яких він просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2021 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
На підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, зокрема з метою, щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обрати власну правову позицію захисту.
Як убачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001309, вказані вимоги закону органом досудового розслідування були дотримані не належним чином, що перешкодило суду першої інстанції призначити судовий розгляд на підставі цього обвинувального акта.
Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в статтях 291, 109 КПК України.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна проінформованість зрозумілою для обвинувачення мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.04.2021 року у справі №295/12923/19, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України) по суті є консистенцією усього обвинувального акта.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі №5166/396/20, аналіз п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК дає можливість констатувати, що він містить в собі вимогу стосовно відображення трьох взаємопов`язаних інформаційних складників: (а) фактичних обставин кримінального правопорушення; (б) правової кваліфікації; (в) формулювання обвинувачення.
Таким чином, законодавець, визнавши обов`язковість цих елементів змісту обвинувального акта, виокремив формулювання обвинувачення з-поміж інших відомостей, вказавши його окремим пунктом, та встановивши, що воно не є тотожним іншим складникам обвинувального акта.
Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акта з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків суду касаційної інстанції вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення як складової частини у змісті обвинувального акта.
Таким чином, поняття «формулювання обвинувачення» неможливо ототожнювати з поняттям «фактичні обставини кримінального правопорушення». Формулювання обвинувачення, окрім вказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Разом з цим, відсутність у змісті обвинувального акта формулювання обвинувачення є процесуальною перешкодою для суду та певних учасників процесу щодо належного виконання процесуальних дій та обов`язків.
Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення і правової кваліфікації має суттєве значення не тільки для аргументації висновків прокурора, які повинні бути виражені у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого, зокрема на захист та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.
Апеляційним переглядом встановлено, що в обвинувальному акті, як вірно встановлено судом першої інстанції, не вказано, яким саме документом передбачено право чи обов`язок ОСОБА_8 , як заступником генерального директора з маркетингу та збуту адміністрації по маркетингу та збуту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», складати звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а також з обвинувального акту не надається можливим встановити й таку обставину, що підлягає доказуванню, як місце вчинення кримінального правопорушення, що, в свою чергу, позбавляє суд саме на стадії підготовчого провадження перевірити місце вчинення кримінального правопорушення з метою забезпечення дотримання вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про розгляд справи належним судом, а порушення згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі.
З огляду на викладене, не зазначення прокурором в обвинувальному акті передбачених ст. 91, 291 КПК України формулювання обвинувачення та інших відомостей призводить до ситуації, коли сторона захисту дезінформована в питаннях сутності і характеру обвинувачення, що, у свою чергу, порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у п. «а» ч. 3 ст. б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимніеть висунутого обвинувачення. До того ж, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, та «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Європейський суд з прав людини у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19.12.1989) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09.10.2008) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а2 п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Отже, не чітке викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, відсутність в ньому формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснення ОСОБА_8 захисту від пред`явленого обвинувачення у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення всіма встановленими законом засобами, що суттєво порушує гарантоване Конституцією України її право на захист та є суттєвою перепоною для подальшого судового розгляду даної справи.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що обставини, які суд першої інстанції поклав в обґрунтування повернення даного обвинувального акта, є цілком вірними та такими, що відповідають вимогам кримінального процесуального закону, а тому ухвала Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора залишенню без задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4