Справа № 199/4861/21
УХВАЛА

10.03.2022 року місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000273 від 15.05.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти клопотання прокурора.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на 60 днів, вважає клопотання прокурора такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчинене повторно, заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викраденні офіційних документів з корисливих мотивів, таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, два з яких відносяться відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України до тяжких умисних кримінальних правопорушень.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викраденні офіційних документів з корисливих мотивів, таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, два з яких відносяться відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України до тяжких умисних кримінальних правопорушень
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, які загрожують обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими, перебуваючи під загрозою застосування тяжких покарань, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Також суд враховує дані про особу обвинувачених, а саме: ОСОБА_3 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий; ОСОБА_4 не одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, що на переконання суду вказує на існування ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень.
Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення нового кримінального правопорушення в період іспитового строку за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, за яким останнього визнано винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України.
Вказані ризики є реальними і їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, окрім раніше обраних.
Зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, які їм інкримінуються, а також їх особам, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 травня 2022 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 травня 2022 року включно.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, законними представниками, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: