У Х В А Л А

23 грудня 2021 року колегія суддів Ленінського районного суду міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У відношенні обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого збігає 23.12.2021 року.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, в обґрунтування якого зазначив, що для даного кримінального провадження існують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Так, на переконання прокурора, в разі зміни обвинуваченим запобіжних заходів на більш м`який, останні матимуть потенційну можливість ухилятися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їм кримінальні правопорушення, а також здійснити незаконний вплив на потерпілу і свідків у даному провадженні. Крім того, прокурор вказав і на те, що обвинуваченому ОСОБА_9 інкриміновано вчинення вказаних вище злочинів у період іспитового строку за попереднім вироком суду, що вказує на потенційну можливість вказаного обвинуваченого продовжувати вчинення кримінальних правопорушень, що також є ризиком для даного кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора і заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи це тим, що у нього на утриманні перебуває його хвора матір, яка не в змозі рухатися самостійно, що пов`язано із її захворюванням, і вона потребує постійного догляду і піклування з його боку.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 , проти клопотання прокурора також заперечувала і підтримала клопотання свого підзахисного з підстав, які зазначив сам ОСОБА_8 . При цьому захисник вказала, що на даний час у неї немає будь-якого документального підтвердження щодо захворювання матері її підзахисного і тяжкості її фізичного стану, а так само, і щодо її неможливості рухатися самостійно.
Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що визнає свою винуватість у інкримінованих йому злочинах, а тому не заперечує проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , також не заперечував проти клопотання прокурора.
Колегія суддів, заслухавши клопотання прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , думки захисників, дослідивши їх доводи і обґрунтування, вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з посиланням прокурора на наявність і актуальність ризиків для даного кримінального провадження. Зокрема, колегія суддів обґрунтовано вважає, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 матимуть реальну можливість перешкодити судовому розгляду даного кримінального провадження шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання за інкриміновані тяжкий і особливо тяжкий злочини, яке загрожує їм в разі визнання винними.
Поряд з цим, залишається актуальним і потенційний ризик незаконного впливу з боку обвинувачених на потерпілу та свідків у даному провадженні з метою зміни ними своїх показань у суді, так як вказані особи на даний час не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження.
Також колегією суддів взято до уваги і ту обставину, що обвинуваченому ОСОБА_9 інкриміновано вчинення нових злочинів в період відбування покарання з іспитовим строком за попереднім вироком суду, що красномовно свідчить про потенційну можливість продовження останнім вчиняти кримінальні правопорушення, що також є ризиком для даного кримінального провадження.
При цьому, суд також враховує характер та тяжкість покарання, яке може бути застосоване відносно обвинувачених, що кореспондується з характером суспільного інтересу.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під вартою, що відповідає вимогам закону і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються обвинуваченим. Більш м`який запобіжний захід для обвинувачених, на глибоке переконання колегії суддів, не забезпечить належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Разом з цим, судом при прийнятті даного рішення враховано і практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення від 26.06.1991 року у справі «Летельє до Франції», в якому зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати у суспільства таку реакцію, що виправдовує попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, як це зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії».
Безперечно, колегією суддів взято до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на необхідність його догляду за хворою матір`ю, яка не може рухатися самостійно, однак з огляду на відсутність документального підтвердження таких обставин відповідними медичними довідками, лікарськими висновками тощо, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості для врахування такої обставини як підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
А тому, на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає вимогам закону.
Керуючись ст.ст.314,331,369,371,372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 20.02.2022 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно нього з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: Головуючий суддя -

Секретар -