ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/3098/20
Провадження № 1-кп/210/275/21

"23" вересня 2021 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження №0000736, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, дітей на утриманні не має, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 25.02.2020 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, за ч.1 ст.186 КК України, до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 25 лютого 2020 року засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. Вирок набрав законної сили 27 березня 2020 року. Після чого, ухилився від відбування покарання у виді громадських, за наступних обставин.

Так, 08 квітня 2020 року Металургійним районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 поставлено на облік для відбування призначеного йому судом покарання у виді 120 годин громадських робіт, роз`яснено передбачені ст.ст. 36, 37 КВК України порядок та умови відбування цього виду покарання, обов`язки засудженого, а також відповідно до вимог ст. 40 КВК України попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування.

24 квітня 2020 року старшим інспектором Металургійного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , ОСОБА_5 було видане направлення для відбування призначеного вироком суду покарання, а саме 120 годин громадських робіт, до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов`язаний приступити до відпрацювання громадських робіт з 27 квітня 2020 року. Але ні 27 квітня 2020 року, ні в подальшому ОСОБА_5 для відпрацювання громадських робіт до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради не з`явився, не маючи на це поважних причин.

15 травня 2020 року, старшим інспектором Металургійного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , ОСОБА_5 письмово було попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину передбаченому ст.389 ч.2 КК України, у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання, але і після цього ОСОБА_5 для відпрацювання громадських робіт до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради не з`явився, не маючи на це поважних причин, громадські роботи не відпрацьовував.

Такими чином, ОСОБА_5 , будучі неодноразово попереджений про кримінальну відповідальність, навмисно ухиляючись від призначеного судом покарання у виді громадських робіт, з мотивів зневажливого ставлення до правосуддя, в період часу з 27.04.2020 року по 28.05.2020 року, до відбування покарання у виді громадських робіт не приступив, що є злісним порушенням правил відбування покарання згідно зі ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, і свідчить про його умисне ухилення від громадських робіт.

01.07.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року за №2617-VІІІ. Згідно цього Закону частина 2 статті 12 КК України викладена в наступній редакції: «Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі».

Санкцією ст.389 ч.2 КК України передбачене покарання за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, у вигляді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Суд враховує, що станом на момент винесення вироку, ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок. Однак, суд зауважує, що в силу підпункту 6 пункту 4 Розділу ІІ. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року за №2617-VІІІ у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.

У даному кримінальному провадженні, підготовче судове засідання проведено та призначено судовий розгляд до 01 липня 2020 року, тому, підстав для повернення обвинувального акту прокурору для приведення у відповідність не вбачається. В такому разі, суд завершує судовий розгляд на загальних підставах, з урахуванням статей 381-382 КПК України.

У судовому засіданні 23.09.2021 року, обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Прокурор заявив суду клопотання, яке підтримав обвинувачений та його захисник, про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, так як обвинувачений вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, вважають недоцільним дослідження доказів по справі відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження, не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, при цьому, судом обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, які не досліджувались під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, суд провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та суду повідомив, що дійсно в період квітня-травня 2020 року не з`являвся до місця виконання певних громадських робіт. До виконання громадських робіт приступив лише після того, як було направлено обвинувальний акт до суду, але станом на сьогодні, не повністю відпрацював громадські роботи. Розуміє те, що вчинив правопорушення по відношенню до правосуддя, оскільки ухилився від відбування відповідного покарання, однак, просив його суворо не карати, так як усвідомив свої дії і такого в подальшому не допускатиме.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , доводи прокурора та захисника обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особу обвинуваченого, кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту належність та допустимість наданих суду доказів, оцінивши показання обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт.

Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що ним вчинено кримінальне правопорушення проти правосуддя, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, із середньо освітою, дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та у вчиненому розкаюється.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що він скоїв умисний кримінальний проступок, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, дітей на утриманні не має, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, проте вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя, а тому вважає за доцільне призначити йому покарання, у виді арешту, в межах санкції ст.389 ч.2 КК України.
Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, які зазначені в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити за правилами ст.71 ч.1 КК України, тобто з урахуванням невідбутого ним покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.02.2020 року.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за ч.2 ст.389 КК України слід приєднати частину невідбутого покарання за попереднім вироком суду, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді арешту.

Відповідно до Листа Металургійного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» Дніпропетровської області №21/15/3081-20 від 05.08.2020 року, згідно Табелю виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_5 відбув покарання частково, а саме, лише 32 години громадських робіт. (Том 1, а.с.37)
З урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких 1 (одному) дню обмеження волі або арешту відповідають 8 (вісім) годин громадських робіт, невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року, яка складає 88 годин громадських робіт, слід перевести в покарання у виді арешту на строк 11 днів.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , повинно бути призначено виключно у виді арешту із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.

Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У зв`язку з тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування запобіжний захід не застосовувався, та в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, суд також не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Потерпілі та процесуальні витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого під час досудового розслідування не накладався.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.71 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним за пред`явленим обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.
На підставі ст.71 ч.1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року, та остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у виді арешту на строк 1 (один) місяць 11 (одинадцять) днів.

Запобіжний захід ОСОБА_5 - не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 , рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

Матеріали кримінального провадження № 0000736, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі №210/3098/20, провадження №1-кп/210/275/21.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1