Справа №487/5758/21
Провадження №1-кс/487/4951/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2021 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000154 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
25.08.2021 старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором другого відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, підтриманням публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 06.04.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000154, звернувся з клопотанням, в якому просив накласти арешт на предмети, які були вилучені 23.08.2021 у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , проведеного під час затримання останнього у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , а саме на посвідчення працівника прокуратури України № 041437 від 15.02.2016, видане ОСОБА_5 , у обкладинці бордового кольору.

Метою накладення арешту слідчий зазначає забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей, які за обставинами кримінального провадження визнані речовими доказами.

Слідчий до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила розглянути клопотання за своєї відсутності, вимоги клопотання підтримала.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів клопотання встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000154 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території Одеського регіону діє група осіб, до складу якої входять співробітники правоохоронних органів України, які за попередньою змовою зорганізувалися з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Крім того встановлено, що дана група осіб збуває наркотичні речовини на території м. Одеса шляхом розповсюдження їх у тому числі через Інтернет-месенжери, а також при особистих зустрічах з іншими особами (покупцями) за попередньою домовленістю.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що до діяльності вказаної групи причетний прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 (посада поза штатом) ОСОБА_5 , який за попередньою змовою зі своїми довіреними особами організували збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

У ході досудового розслідування 23.08.2021 ОСОБА_5 о 22 год. 12. хв. затримано у порядку ст. 208 КПК України після збуту психотропних речовин у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 .

У ході досудового розслідування 23.08.2021 ОСОБА_5 о 22 год. 12. хв. затримано у порядку ст. 208 КПК України після збуту психотропних речовин у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 .

Так слідчим, у ході затримання ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_6 проведено особистий обшук затриманого, у ході якого виявлено та вилучено службове посвідчення працівника прокуратури України № 041437 від 15.02.2016, видане ОСОБА_5 , у обкладинці бордового кольору, вилучене та запаковане у спеціальний сейф-пакет із символікою Державного бюро розслідувань № В1017320.

Постановою слідчого від 24.08.2021 зазначені вище речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України) та за наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Крім цього, статтею 85 КПК України зазначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Підставною накладення арешту на посвідчення працівника прокуратури України № 041437 від 15.02.2016, видане ОСОБА_5 , у обкладинці бордового кольору слідчий зазначає забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей, які за обставинами кримінального провадження визнані речовими доказами. При цьому не обґрунтовує, які саме обставини орган досудового розслідування планує підтвердити чи спростувати за допомогою цього речового доказу, не наводить доказів можливості такого майна бути прихованим, пошкодженим, втраченим, знищеним або перетвореним у разі повернення власнику.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим у постанові від 24.08.2021 формально визнано посвідчення працівника прокуратури України № 041437 від 15.02.2016, видане ОСОБА_5 , у обкладинці бордового кольору речовим доказом.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказане у своїй сукупності свідчить про необґрунтованість клопотання та відсутність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000154 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1