Справа № 761/76/22
Провадження № 1-кс/761/773/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2
підозрюваного ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 погодженого з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_2 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області, Житомирського району, с. Глибочок, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого (зі слів), підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001582 від 05.10.2021 року,

В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 погодженого з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0001582 від 05.10.2021 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 без визначення розміру застави.
Клопотання мотивовано тим, що у провадженні СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001582 від 05.10.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
04.01.2022 року ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
05.01.2022 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме: протоколом огляду місця події від 01.10.2021, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого особа, яка надала згоду на участь в проведенні оперативної закупки наркотичного засобу кокаїну, обрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_7 » та щодо якої застосовано заходи безпеки, добровільно видала для вилучення співробітникам правоохоронного органу поліетиленовий пакет з речовиною, яка відповідно до висновку експерта є наркотичним засобом кокаїном, який був отриманий від ОСОБА_3 ;протоколами допитів свідків, які надали викривальні покази, щодо незаконної діяльності ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;протоколом обшуку від 04.01.2021, проведеного за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено наркотичні засоби у особливо великих розмірах, пусті поліетиленові пакети для фасування, записник з записами, висновками експертиз матеріалів, речовин та виробів; протоколом затримання ОСОБА_3 в порядку ст.208 КПК України від 04.01.2022, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
В обґрунтування свого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором зазначено, що наявні обґрунтовані ризики вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що ОСОБА_3 не одружений, офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має, суспільно-корисною працею не займається, що в сукупності свідчить про відсутність у нього міцних сімейних та соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає максимальне покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Враховуючи вищевикладене та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення підозрюваний може ухилятися від кримінальної відповідальності.
Наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 вилучено наркотичні засоби у особливо великих розмірах, які останній зберігав з метою подальшого збуту, та окрім цього у ОСОБА_3 проведені оперативні закупки наркотичного засобу кокаїну, з метою отримання останнім грошової винагороди за свої злочинні дії. Тому у разі обрання останньому запобіжно заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_3 зможе продовжити вчиняти злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.
Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків, інших учасників та підозрюваних у кримінальному провадженні, так як отримає їх особисті дані, викладені у копіях матеріалів, якими обґрунтовується подане клопотання.
Також при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно врахувати обставини, передбачені ст. 178 КК України, вагомість наявних доказів про вчинене кримінальне правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, вік та стан здоров`я підозрюваного, так як на даний час відомості про те, що підозрюваний не може утримуватись у слідчому ізоляторі у слідства відсутні, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання.
В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки прокурором не наведено доказів щодо існування заявлених ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного, підозра необґрунтована.
Підозрюваний ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника і також просив відмовити в задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.
Так, слідчим суддею встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що у провадженні СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001582 від 05.10.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
04.01.2022 року ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
05.01.2022 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно вимог до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Водночас, слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яким закінчується судове провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення(рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).
У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Так, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_3 , та причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема, протоколом огляду місця події від 01.10.2021, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого особа, яка надала згоду на участь в проведенні оперативної закупки наркотичного засобу кокаїну, обрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_7 » та щодо якої застосовано заходи безпеки, добровільно видала для вилучення співробітникам правоохоронного органу поліетиленовий пакет з речовиною, яка відповідно до висновку експерта є наркотичним засобом кокаїном, який був отриманий від ОСОБА_3 ;протоколами допитів свідків, які надали викривальні покази, щодо незаконної діяльності ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;протоколом обшуку від 04.01.2021, проведеного за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено наркотичні засоби у особливо великих розмірах, пусті поліетиленові пакети для фасування, записник з записами, висновками експертиз матеріалів, речовин та виробів; протоколом затримання ОСОБА_3 в порядку ст.208 КПК України від 04.01.2022, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_3 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.
З огляду на зазначене та враховуючи матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_3 ознак інкримінованого йому злочину.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.
Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_3 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду, з урахуванням того, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Так, інкриміноване ОСОБА_3 діяння відповідно до ст. 12 КК України віднесене до особливо тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачено у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування останнього від органів досудового розслідування, суду.
Також на переконання слідчого судді про наявність існування вказаного ризику свідчить і те, що інкриміноване ОСОБА_3 злочин стосуються продажу, а також пов`язані з організацією місць для незаконного вживання, виготовлення чи виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, що вказує на антисоціальну спрямованість підозрюваного та дає підстави для критичної оцінки моральних якостей ОСОБА_3 .
Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
Також, що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».
При цьому, слідчий суддя відзначає, що обставини висунутої підозри, дії ОСОБА_3 після повідомлення йому про підозру свідчать про можливість вчинення ним дій, спрямованих на незаконний вплив на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, завдяки показанням яких він обґрунтовано підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого організованою групою осіб.
Також ґрунтуються на матеріалах клопотання доводи сторони обвинувачення про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 стороною обвинувачення підозрюється, зокрема, у збуті наркотичних засобів, тобто отриманні від незаконної діяльності прибутку. Крім того, на підтвердження вказаного ризику вказують і обставини інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, роль, яку за твердженням органу досудового розслідування виконував підозрюваний, обсяг наркотичних речовин, вилучених в рамках кримінального провадження, а також поведінка підозрюваного після повідомлення йому про підозру.
Таким чином, слідчий суддя вважає доведеними наявність заявлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_3 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_3 , а також те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України віднесене до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, слідчий суддя не знаходить підстав для обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.
Водночас, даних про стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_3 та інших обставин, що виключали би можливість тримання під вартою останнього, слідчому судді не надано.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтувань необхідності застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважає за можливе при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 206, 208, 309, 395 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_3 , під вартою визначити в межах строку досудового розслідування на 60 днів, який обраховувати з 04 січня 2022 року до 04 березня 2022 року включно, із урахуванням часу фактичного затримання особи.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1