Провадження № 1-кс/344/7203/21
У Х В А Л А
23 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 21.05.2019 року слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження (за відсутністю в діянні складу злочину за ч.3 ст.190 КК України) внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001513 від 17.04.2018 року, яке було розпочато за заявою скаржника щодо факту заволодіння шахрайським способом належними скаржнику грошовими коштами за попередньою кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України. За обставинами справи встановленими в ході проведення досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_5 діючи умисно, за попередньою змовою зі своєю донькою ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою незаконно заволоділи (їх привласнили) грошовими коштами на суму 12000 фунтів стерлінгів та 23650 Євро. Крім цього, в ході досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження долучено здобуті речові докази, а зокрема документи, які відповідають визначеним у ст.ст. 98-99 КПК України ознакам - письмові розписки, які як докази вказують на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою отримували від скаржника грошові кошти та привласнювали їх не маючи наміру повертати. Для надання своїм діям вигляду законності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 засвідчували факти отримання грошових коштів своїми особистими та рукописними підписами. З метою встановлення відповідності записів у письмових розписках про отримання грошових коштів в рамках проведеного досудового розслідування було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 14.03.2019 року за № СЕ - 19/10909-46ПЧ/19 підписи в оригіналах розписок про отримання грошових коштів виконані ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7 . Таким чином, в ході досудового розслідування по даній справі зібрані усі докази на викриття вини причетних осіб. Однак, в подальшому досудовим розслідуванням по суті постанови зроблені прямо взаєвиключаючі висновки, про відсутність наміру та умислу в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 , що ніби-то виключає наявність суб`єктивної сторони злочину передбаченого ст.190 КК України, оскільки по отриманих грошових коштах проводилась сплата відсотків та боргу. Крім того, слідство посилається на відсутність об`єктивних даних щодо заволодіння коштами внаслідок обману і стверджує про правомірність дій ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_7 як позичальників у цивільно-правових відносинах. Закриття кримінального провадження мотивовано тим, що досудовим розслідуванням проведено усі необхідні слідчі дії спрямовані на розкриття факту події вчинення кримінального правопорушення та встановлення особи, яка могла його вчинити, однак, позитивного результату не було здобуто. Підстави, які викладені в оскаржуваній постанові є суперечливими, не відповідають зібраним доказам, належним чином не перевірені, що доводиться виходячи з наступного. В ході досудового розслідування не були допитані основні фігуранти справи, а саме: ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_7 на яких прямо скаржник вказував як на осіб, що заволоділи його грошовими коштами. Причина неможливості їх опитати це те, що вказані особи були відсутні по місцю свого проживання. Об`єктивно підтверджено те, що ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_7 після заволодіння значною кількістю грошей шляхом шахрайства вчиненого по відношенню до багатьох осіб та з метою уникнення відповідальності покинули своє місце постійного проживання в Україні і виїхали за кордон. Слідство цій обставині належної уваги не приділило. Більше того, слідство обмежилось виключно інформацією отриманою від скаржника, як потерпілої особи та не здійснило жодних дій спрямованих на виявлення дійсних джерел доходів ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_7 , не встановило здійснених ними витрат у період заволодіння коштами. Також слідство не встановило та не перевірило надану мною інформацію про ряд інших потерпілих осіб, які стали жертвами шахрайства вчиненого за попередньою змовою ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7 . При цьому, вказані особи звертались з відповідними заявами до органів слідства, але слідство не провело оцінки обставин дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з точки зору наявності подібних позик коштів одночасно у інших осіб, які залишились ошуканими. Слідством, всупереч фактів встановлених на підставі зібраних доказів здійснено самовільне трактування обставин події чим допущено невірну правову кваліфікацію дій, і як наслідок, прийняте помилкове і передчасне рішення про закриття кримінального провадження. Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Часткове повернення скаржнику ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7 позичених коштів мало на меті викликати в мене впевненість у їх фінансовій спроможності та викликати довіру для отримання ще більших сум позики і слугувало елементом обману та складовою суб`єктивної сторони злочину. Відтак, слідство неправильно вказало про відсутність суб`єктивної сторони злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Неправильним є висновок слідства про відсутність між ОСОБА_5 та його ОСОБА_7 попередніх домовленостей щодо заволодіння коштами, оскільки речові докази свідчать, про спільну фіксацію цими особами факту отримання коштів, і в кожному конкретному епізоді їх ролі були чітко розприділені. За час досудового розслідування, яке формально тривало один рік у справі не зібрано в повному та достатньому обсязі доказів для встановлення обставин кримінального правопорушення та доведення вини вказаних скаржником осіб. Це мало місце з причин несумлінного розслідування справи та поверхневої оцінки обставин, що дозволяє винним уникати покарання та позбавляє права потерпілих на відшкодування спричиненої злочином шкоди. Оскаржувана постанова скаржнику після її винесення не направлялась і з приводу направлення такої постанови у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази. Скаржник просить скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 21.05.2019 року про закриття кримінального провадження (за відсутністю в діянні складу злочину за ч.3 ст.190 КК України) внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001513 від 17.04.2018 та направити матеріали справи для продовження досудового розслідування.

Скаржник в судовому засіданні клопотання підтримав. Вказав, що слідство не повне. Не з`ясовано всі обставини. Не опитано свідків. Про закриття кримінального провадження не було повідомлено.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлено належним чином, клопотань щодо реалізації прав не подано.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України, в тому числі оскарження постанови про закриття провадження.

В провадженні слідчої СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0001513 від 18.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

21.05.2019 року постановою слідчої ОСОБА_4 кримінальне провадження № 0001513 від 18.04.2018 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Так, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

В постанові слідчої не вказано на обставин, які є підставами для прийняття постанови; не вказано, які слідчі дії проведено з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. В постанові не вказано на перелік вчинених процесуальних слідчих дій та результати їх проведення, не вказано, які саме докази зібрано в ході проведення досудового розслідування.

Постанова про закриття кримінального провадження є передчасною.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (AssenovandOthers v. Bulgaria), пп. 103 etseq.).

Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 etseq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Кримінальне провадження закрито слідчою з підстави відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Доказів здійснення слідчих дій і встановлення правових підстав для закриття кримінального провадження не надано.

Рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, а тому є підстави для скасування постанови.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :
скаргу задовольнити;

скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 21.05.2019 року про закриття кримінального провадження № 0001513 від 18.04.2018 року та направити матеріали справи для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1