У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000398, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мурома Володимирської області Російської Федерації, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпіла ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_5 процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 3 289 грн. на користь держави в особі ГУ ДКСУ в Миколаївській області.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного основного покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 наголошує на тому, що внаслідок неналежного виконання послуг захисника адвокатом ОСОБА_6 до суду не надано відомостей про його особу, які можуть слугувати підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, зокрема:
проживання разом з батьками похилого віку, які потребують його постійної допомоги у побуті, серед яких батько є інвалідом ІІІ групи та, як і матір, яка перенесла важку операцію, перебуває під постійним наглядом у сімейного лікаря, у зв`язку з наявними хворобами;
діагностування хронічного вірусного гепатиту С, який пригнічує загальний стан його здоров`я та потребує противірусної терапії і відповідного контролю його перебігу з боку лікарів;
часткове відшкодування шкоди потерпілій в розмірі 14 924,94 грн., що підтверджується відповідними чеками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає оскаржуваний вирок занадто суворим, а відтак, таким, що підлягає зміні в частині вирішення питання про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 керував автомобілем у тверезому стані, з дозволеною у населеному пункті швидкістю, рухаючись по проїзній частині дороги, де не передбачено пішохідного переходу, безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку та працівників поліції, активно сприяв у розкритті злочину, інших правопорушень не вчиняв, в судовому засіданні висловлював критичну оцінку до своїх дій, просив вибачення у потерпілої та зобов`язався надавати матеріальну допомогу у навчанні її повнолітнього сина.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 як правослухняний громадянин був застрахований за договором про цивільно-правову відповідальність власників транспортних засобів та після дорожньо-транспортної пригоди одразу повідомив потерпілій, у зв`язку із чим, остання отримала відшкодування майнової шкоди від страхової компанії.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.

06.11.2018 р. близько 17.10 год., ОСОБА_5 , в сутінковий час, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Космонавтів в м. Миколаєві, яка має по дві смуги для руху в обидва напрями, з боку вул. Електронної у напрямку вул. Кірова, з дозволеною у населеному пункті швидкістю 50 км/год та в районі буд. № 142, порушив вимоги пп. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не звернув уваги на те, що в цей час проїзну частину вул. Космонавтів, з ліва на право по ходу його руху, перебігав пішохід ОСОБА_11 з собакою на поводку, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху свого транспортного засобу, аж до повної зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, в результаті чого допустив наїзд на вказаного пішохода, який від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді численних переломів кісток тулубу з пошкодженням внутрішніх органів, які ускладнилися травматичним шоком, загинув на місці пригоди.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до необережних тяжких злочинів, його невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого, думку потерпілої про призначення покарання у виді позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, характеризується позитивно. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Суд першої інстанції прийняв до уваги поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди та обставини справи, а саме факту наїзду на пішохода, який будучи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах недостатньої видимості переходив проїзну частину, яка має більше трьох смуг руху для обох напрямків не в межах пішохідного переходу.
Крім того, врахував висновки досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої з урахуванням особистості обвинуваченого, його способу життя, а також високого рівня вчинення ним повторного правопорушення та небезпеки для суспільства, орган пробації вважав, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд доходить наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Обставини обвинуваченим ОСОБА_5 не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, вірно та апелянтами не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтами також не оскаржується.

Стосовно можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний виходить з наступного.

Положеннями ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), передбачено, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, відображеної, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 р., складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При цьому, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.), суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та є необережним.
Натомість, ОСОБА_5 раніше не судимий, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на його утриманні перебувають батьки похилого віку, а сам обвинувачений має хронічне вірусне захворювання (гепатит С), яке пригнічує загальний стан його здоров`я та потребує противірусної терапії і відповідного контролю перебігу з боку лікарів. Згідно висновку досудової доповіді органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе у разі покладення обов`язків виконання заходів, передбачених пробаційною програмою. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Обставини кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачений усвідомив сутність вчиненого ним кримінального правопорушення, розкаявся у його вчиненні, у ході досудового розслідування та судового розгляду забезпечив свою належну процесуальну поведінку, приніс вибачення потерпілій, щиро покаявся у вчиненому, у добровільному порядку відшкодував завдану потерпілій моральну шкоду, що у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що каяття обвинуваченого у вчиненні злочину дійсно є щирим і відображає його внутрішнє ставлення до вчиненого злочину та його наслідків.
Водночас, аналізуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд зважає на зміст і обсяг допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та одночасно враховує невідповідність цим правилам дій потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в умовах недостатньої видимості переходив проїзну частину, яка має більше трьох смуг руху для обох напрямків не в межах пішохідного переходу, чим створив небезпеку для руху.

Повною мірою врахувавши викладене, обставини дорожньо-транспортної пригоди та посткримінальну поведінку обвинуваченого, апеляційний суд доходить висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, достатнього для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення. Саме такий захід примусу, на думку апеляційного суду, відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника в частині виключення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Слід зауважити, що будь-яких доводів, які б доводили явну несправедливість призначення додаткового покарання за вироком суду першої інстанції, в апеляційній скарзі захисника не наведено.
Втім, надаючи оцінку вказаним доводам, з урахуванням обставин кримінального провадження та наслідків, що настали, апеляційний суд вважає, що призначене додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення права керувати транспортними засобами є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга його захисника частковому задоволенню, як така, що містила вимогу про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року відносно ОСОБА_5 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3