ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2609/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/264/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

при секретарі ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/264/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доброполе, Бучацького району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь 1695,43 грн. матеріальної, 15 000 грн. моральної шкоди , а також 9800 грн. понесених нею витрат на правовоу допопмогу.

З вироку суду слідує, що 28 вересня 2019 року близько 18.00 год., у ОСОБА_6 , який перебував біля домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 28.09.2019 року близько 18.00 год., перебуваючи біля домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час вказаного словесного конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_8 один удар правою ногою в ділянку тулуба із лівої сторони. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані одним умислом, в ході вказаного конфлікту, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока ОСОБА_8 . В результаті дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця та садна верхньої повіки правого ока, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у звязку з спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1.ч.2 ст.284 КПК України, залишивши без розгляду цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просили звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у звязку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, прокурора, який не заперечив проти задоволення вказаного клопотання, потерпілу, яка вважає вирок суду законним та обгрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, також просила додатково стягнути з обвинуваченого понесені нею витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 1800 грн., дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України грунтується на показаннях потерпілої, свідків, письмових доказах та висновках експертів, які узгоджуються між собою у сукупності та взаємозвязку та є належними і допустимими.

Так, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінальному проступку він повідомив у суді першої інстанції те, що конфлікт між ним та потерпілою ОСОБА_8 мав місце, проте, спровокувала його потерпіла, яка вдарила його рукою по обличчі та ображала нецезурною лайкою.

З показань потепілої ОСОБА_8 суд встановив обставини конфлікту, який мав місце 28 вересня 2019 року близько 18.00 год. біля домоволодіння у АДРЕСА_1 щодо нанесення їй ударів обвинуваченим правою ногою в ділянку стегна та лівою рукою у праве око, механізм спричинення яких вона показала під час проведення з нею слідчого екперименту 09.10.2019 року, що підтверджується відопвідним протоколом.

Ці показання щодо обставин конфлікту та нанесення ОСОБА_6 вказаних ударів потерпілій співідносяться з показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були очевидцями конфлікту .

Також на підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України взяв до уваги письмові докази та висновки екпертів, зокрема:

- заяву ОСОБА_8 від 28.09.2019 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за нанені їй 28.09.2019 року близько 18.00 год. біля домоволодіння у АДРЕСА_1 декілька ударів в область обличчя та стегна;

- довідку КНКП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР №299, у якій зафіксовано, що 28.09.2019 року о 20.00 год. ОСОБА_8 звернулася у травмцентр та виявлено діагноз: тупа травма правого ока, та садно шкіри верхньої повіки;

- висновок судовомедичного експерта ОСОБА_12 №1005 від 04.10.2019 року, у якому встановлено, що виявлені у ОСОБА_8 синець та садно верхньої повіки правого ока утворилися від дії тупого предмета близько 5-7 діб до експертного огляду, яка не виключила можливість утворення вказаних тілесних ушкоджень за обставин нанесення удару кулаком та за ступенем тяжкості вони віднесла їх до легких тілесних ушкоджень, яка будучи допитаною у судовому засіданні повністю підтримала свій висновок, повідомивши що котузія, яку отримала потерпіла у 1987 році не має впливу на події , які відбувались між ОСОБА_8 та обвинуваченим;

- матеріали відеозапису, на якому відображені обставини словесного конфлікту між, з однієї сторони ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , та з другої сторони ОСОБА_8 , в присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на останніх секундах якого видно факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

При цьому відхилення судом показань обвинуваченого ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 у звязку з тим, що вони не узгоджуються з вищенаведеними доказами та не відповідають встановленим судом обставинам кримінального провадження колегія суддів вважає вірним.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження також є правильною.

Однак, у звязку з тим, що на час розгляду у суді апеляційної інстанції вказаного провадження закінчились строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, про застосування яких обвинувачений заявив, ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності.

Зокрема, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, вчинене 28.09.2019 року, а тому 29.09.2021 року сплив встановлений ст. 49 КК України 2-х річний строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

А тому у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України підлягає закриттю у звяку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності встановлених ст.49 КК України, у звязкуз чим вирок суду слід скасувати.

Як убачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_8 подала до місцевого суду позовну заяву про стягнення на її користь із ОСОБА_6 1695,43 грн. матеріальної та 15 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, які суд стягнув з обвинуваченого на її користь, проте, у звязку з закриттям провадження у справі та скасуванням вироку позов потерпілої про стягнення матеріальної та моральної щкоди підлягає залишенню без розгляду, що не перешкоджає їй звернутись до місцевого суду у порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодуванням збитків, заподіяних злочином.

Також потерпіла заявила вимогу про стягнення з обвинуваченого на її користь понесенех витрати на правову допомогу адвоката у сумі 9800 грн., та у суді апеляційної інстанції доповнила її, попросивши стягнути з обвинуваченого понесені нею витрати на правову допомогу захисника у суді апеляційної інсстанції в сумі 1800 грн., які на думку колегії суддів підлягають до задоволення з огляду на насутпне.

Між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_15 15.10.2019 року укладено договір про надання правничої допомоги № 20(далі Договір).

Відповідно до умов вказаного договору між адвокатом та клієнтом узгоджено фіксовану суму гонорару за працю адвоката.

Згідно представленого суду розрахунку судові витрати потерпілої ОСОБА_8 на правову допомогу у суді першої інстанції становлять 9800 грн. та підтверджуються рахунками фактурами на суму 9800 грн., виданими адвокатом ОСОБА_15 на виконання умов Договору за надані послуги, квитанціями АТКБ ПриватБанк про оплату ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_15 коштів у сумі 9800 грн. за надані послуги, довідками адвоката ОСОБА_15 про отримання від потерпілої вказаних коштів.

Крім того, за послуги адвоката ОСОБА_15 у суді апеляційної інстанції потерпіла сплатила кошти у сумі 1800 грн, на підтвердження чого надала рахунок фактуру на суму 1800 грн., виданий адвокатом ОСОБА_15 на виконання умов Договору за надані послуги, квитанцію АТКБ ПриватБанк про оплату ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_15 коштів у сумі 1800 грн. за надані послуги, довідку адвоката ОСОБА_15 про отримання від потерпілої вказаних коштів.

Зазначений розмір відшкодування витрат на правову допомогу не перевищує граничного розміру витрат, рекомендованого у Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів і Методичці обчислення розміру винагороди адвокатів, затверджених постановою КМУ № 465 від 17 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.120 КПК України витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесульних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, враховуючи вищенавдені вимоги закону з обвинуваченого та користь потепілої слід стягнути 11600 грн. понесених нею та документально підтверджених витрат на правову допомогу представника.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної віповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у звязку з закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної віповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002854 від 28.09.2019 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 11600 грн. понесених нею витрат на правову допомогу.

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002854 від 28 вересня 2019 року відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п.1.ч.2 ст.284 КПК України у звязку з звільненням від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді