Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0004211 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Гомеля, Білорусь, громадянина Білорусі,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 31 жовтня 2021 року близько 23 години 30 хвилин він, перебуваючи навпроти ТЦ Глобус на майдані Незалежності в м. Києві, помітив в руках у раніше незнайомого ОСОБА_7 мобільний телефон марки Apple моделі iPhone 11 Pro max 256 Gb, після чого підійшов до ОСОБА_7 впритул та, спровокувавши конфліктну ситуацію шляхом висловлення образ, своєю рукою дістав з кишені штанів ОСОБА_7 вказаний мобільний телефон вартістю 24 052 гривні і тим самим повторно відкрито викрав його.

Ухвалою підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2022 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Цією ж ухвалою за наслідками розгляду клопотання прокурора до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 08.03.2022 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 гривень, зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, та наслідки їх невиконання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає вимогам ст.372 КПК України, оскільки не містить встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. Всупереч вимогам п.5 ч.1, ч.3 ст.184 КПК України клопотання прокурора не містило викладу обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, до нього не було додано копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а тому воно не могло бути задоволене судом. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішенні у справі Вренчев проти Сербії, захисник вказує, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів. Однак позиція сторони захисту, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, який ЄСПЛ прирівню до тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, не була взята до уваги судом.

Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_5 тримається під вартою з 01.12.2021, на даний час досудове розслідування завершене і обвинувальний акт скерований до суду, отже, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, суттєво зменшилися. За час тривалого перебування під вартою обвинувачений не вчиняв дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду. Сторона захисту ніяким чином не перешкоджала кримінальному провадженню. Відсутні й інші ризики, адже вплив на потерпілого, який у передбачений законом спосіб може реагувати на спроби такого впливу і повідомити орган досудового розслідування, прокурора або суд, неможливий, і сторона обвинувачення не зібрала докази вчинення ОСОБА_5 будь-яких незаконних дій. Усі свідки та потерпілий дали показання, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, а відтак, ризик незаконного впливу на них відсутній. Вилучені речі, які мають істотне значення для справи, долучені до матеріалів кримінального провадження та знаходяться у сторони обвинувачення.

ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання в Хмельницькій області та постійне місце проживання в АДРЕСА_3 , має міцні соціальні зв`язки, роботу, утримує близьких родичів, тобто позитивно характеризується, що також не було враховано судом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бекчиєв проти Молдови).

Суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності, не працює, не має власної сім`ї, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

При цьому слід зважити на те, що ОСОБА_5 є громадянином іншої держави, не має зареєстрованого місця проживання в м. Києві, на тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років і те, що він обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення вже через 8 місяців після відбуття покарання у виді арешту, призначеного попереднім вироком.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Доводи клопотання прокурора обґрунтовуються перш за все даними про особу обвинуваченого, які містяться в матеріалах досудового розслідування і зазначені в обвинувальному акті, у зв`язку з чим необхідності в їх долученні безпосередньо до клопотання на даній стадії колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги суд не мотивував своє рішення наявністю ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції визначив мінімальний розмір застави з метою забезпечення виконання обвинуваченим відповідних обов`язків з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , що спростовує твердження захисника, що суд не розглянув можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 тримається під вартою з 01.12.2021, підстав вважати, що цей строк є надмірним, і на даний час ризики істотно зменшилися, немає. І те, що обвинувачений не вчиняв за цей час жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятися від органу досудового розслідування і суду, навпаки, свідчить про доцільність застосування до нього саме такого виду запобіжного заходу.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3