ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2765/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3255/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , участю обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 13.10.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 11.12.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешт із забороною залишати житло, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2,3,4,8 ч.5 ст.194 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що прокурор жодним чином не підтвердив, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Вважає, що належної процесуальної поведінки можливо досягти шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Також зазначила, що обвинувачений тримається під вартою вже більше ніж 8 місяців, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, а саме: цивільна дружина ОСОБА_10 , яка офіційно працевлаштована, мати ОСОБА_11 , яка отримує пенсію яка не заперечує щодо проживання її сина разом із нею у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт, яка в свою чергу потребує стороннього догляду.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , який органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 307 КК України, що є тяжкими злочинами, діяльність мала епізодичний характер. Крім того, згідно обвинувального акту вбачається, що злочини вчинялися за допомогою мережі Інтернет.

Враховуючи встановлені обставини, посилання суду на можливість обвинуваченого вжити заходів до переховування, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення є вмотивованими.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Беручи до ваги висновки ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що тяжкість інкримінованого злочину обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки судом першої інстанції неодноразово було його продовжено та враховано не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й підстави, передбачені ст.ст. 177,178,183 КПК України.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів або прекурсорів, а саме незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно, що є злочином підвищеної небезпеки для суспільства, на думку колегії суддів свідчить про наявний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, яким неможливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами.

Доводи захисника має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, як на підстави для зміни запобіжного заходу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі обставини існували і на час вчинення інкримінованих правопорушень проте не стали для обвинуваченого стримуючими факторами.

Що стосується доводів захисників про значний час тримання обвинувачених під вартою, слід зазначити, що відповідно до конкретних обставин справи, в цьому кримінальному провадженні встановлено реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 13.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.12.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3