Справа № 216/217/22
Провадження № 1-кп/216/499/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2022 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 0000003 від 05 січня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком кожного громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Згідно з положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2233-XII (зі змінами і доповненнями станом на 06 жовтня 2015 року) військова служба у Збройних Силах України є державною службою особливого характеру, яка пов`язана із захистом Вітчизни. Одним із видів військової служби є строкова військова служба, на яку відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону призиваються придатні за станом здоров`я і віком громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправки у військову частину виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову.

Відповідно до Указу Президента України № 71/2021 від 24.02.2021 року «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2021 році», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 23.03.1992 року №2232/ХІІ, Постанови КМУ від 21.03.2002 року №352 «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом» (зі змінами), ІНФОРМАЦІЯ_2 восени 2021 року розпочато призов на строкову військову службу громадян призовного віку, які не мають права на відстрочку або звільнення від призову.

Відповідно до вказаних вимог Закону, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до цього часу будучи визнаним придатним до військової служби відповідно до висновку медичної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.08.2021 року та висновку медичної комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.09.2021 року, будучи особисто повідомленим про рішення районної призовної комісії щодо відсутності законних підстав на звільнення та відстрочку від призову на строкову військову службу, рішення про його призов для проходження строкової військової служби, особисто під підпис отримав повістку про явку на 04 жовтня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення у складі команди № 2502 для проходження строкової військової служби.

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч ст. 65 Конституції України та ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2233-XII (зі змінами і доповненнями станом на 06 жовтня 2015 року), Указу Президента України від 24 лютого 2021 року №71/2021 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2021 році», будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки за викликом для проходження строкової військової служби, маючи прямий умисел на ухилення від призову на строкову військову службу у 2021 році, діючи з метою ухилення від призову на строкову військову службу у 2021 році, без поважних причин, не маючи права на звільнення та відстрочку від призову на строкову військову службу, передбачену ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у визначений час: на 04 жовтня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, повідомивши в телефонному режимі начальника відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_4 про неможливість прибуття по особистим причинам.

Після цього, призовника ОСОБА_3 було перепризначено на 29.11.2021 року для відправлення у складі команди № 2503 для проходження строкової військової служби, про що останній отримав бойову повістку 24.11.2021 року.

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч ст. 65 Конституції України та ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2233-XII (зі змінами і доповненнями станом на 06 жовтня 2015 року), Указу Президента України від 24 лютого 2021 року №71/2021 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2021 році», будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки за викликом для проходження строкової військової служби, маючи прямий умисел на ухилення від призову на строкову військову службу у 2021 році, діючи з метою ухилення від призову на строкову військову службу у 2021 році, без поважних причин, не маючи права на звільнення та відстрочку від призову на строкову військову службу, передбачену ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у визначений час: на 29 листопада 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, в результаті чого ухилився від призову на строкову військову службу.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України, за ознаками ухилення від призову на строкову військову службу.

Судом установлено, що учасники судового провадження, отримавши копії матеріалів дізнання, не оспорюють встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження за ч. 1 ст. 394 КПК України та подали до суду відповідні заяви про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за їх відсутності. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_4 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України, тому сумнівів у добровільності та істинності його позиції в суду не виникло.

За встановлених обставин розгляд обвинувального акта здійснюється у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження.
З огляду на наведене, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , останній беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно та не оспорюються учасниками судового провадження, тому винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченням доведена поза будь-яким розумним сумнівом.

Ураховуючи викладене, зазначені дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ст. 335 КК України за ознаками ухилення від призову на строкову військову службу.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено діяння, яке згідно із ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, не працює,неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має,під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно (а.к.п. 47-56).

Обставиною, яка пом`якшує покаранняобвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та наслідки, обстановку та мотиви вчинення проступку, ставлення обвинуваченого до вчиненого, перед і пост кримінальну поведінку останнього, наведені дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей, офіційної роботи та утриманців, не перебування на обліках, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ст. 335 КК України у виді обмеження волі.

При цьому, зважаючи на характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке є кримінальним проступком, а також на перед і пост кримінальну поведінку обвинуваченого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на обліках не перебуває, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні вказаного проступку, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства та із достатньою переконливістю свідчить про реальну можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1