Справа № 166/554/18
Провадження № 1-кп/0158/19/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000139 від 23.03.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курцево, Шумячського району Смоленської області Російської Федерації, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 23.03.2018 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців із застосуванням ст.75 КК України встановлено іспитовий термін строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Курцево, Шумячського району Смоленської області Російської Федерації, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Кочеток, Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В період часу з 23 години 22.03.2018 року по 06 годину 23.03.2018р. в АДРЕСА_2 ОСОБА_10 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, через незачинені на замок вхідні двері ОСОБА_12 та ОСОБА_10 проникли в житловий будинок ОСОБА_13 , 1926 року народження, а ОСОБА_11 залишися чекати на вулиці біля будинку та спостерігав, щоб сторонні особи не виявили їх протиправні дії.

Реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном грошовими коштами, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , зайшли до кімнати будинку, де в цей час відпочивала, знаходячись на ліжку ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_12 закрив потерпілій тканиною рота, щоб остання не могла кликати на поміч та наніс один удар кулаком по голові, заподіявши потерпілій ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в тім`яній ділянці голови, яке згідно висновку експерта №85 від 23.03.2018р. відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, при цьому вимагав передати їм гроші а саме половину пенсії.

В цей час ОСОБА_10 , взявши належний ОСОБА_13 господарський ніж з метою відшукання та заволодіння грошовими коштами потерпілої почав різати вказаним ножем подушки, ковдру, матрац ліжка, що знаходились в спальній кімнаті, однак довести злочин до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі, так як гроші належні потерпілій ОСОБА_13 ними не були знайдені.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав в повному об`ємі за обставинами зазначеними в обвинувальному акті та показав, що з метою забрати грошові кошти пенсію він разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прийшли до будинку потерпілої ОСОБА_13 . Оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння не заперечує, що наніс один удар рукою потерпілій по голові. Гроші шукали у подушках, ковдрі, матраці, а також меблях, які були у кімнаті. Він у будинку потерпілої ОСОБА_13 був разом із обвинуваченим ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 залишився стояти на вулиці. Так як грошові кошти ними не були знайдені, вони вийшли з будинку потерпілої та утрьох пішли по своїх домівках. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України визнав в повному об`ємі та показав суду, що не заперечує своєї вини у тому, що він разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_10 мали намір пограбувати односельчанку ОСОБА_13 . До будинку потерпілої він особисто не заходив, а стояв на вулиці неподалік будинку та дивився щоб ніхто сторонній не виявив їх протиправні дії. В будинок він зайшов лише для того щоб забрати свого брата ОСОБА_14 . Ніяких протиправних дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_13 він не вчиняв. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав в повному об`ємі за обставинами зазначеними в обвинувальному акті та показав, що він із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 прийшли до будинку потерпілої ОСОБА_13 з метою забрати її грошові кошти пенсію. Він та ОСОБА_12 зайшли у будинок, а ОСОБА_11 залишився стояти на вулиці біля будинку. Він ножем, який належить потерпілій ОСОБА_13 різав постіль, а також шукали гроші в шафі, шухлядах тумби, однак грошей не знайшли, після чого пішли з будинку. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо не карати.

Крім зізнавальних показань обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого їм злочину їх винуватість в повному об`ємі доведена зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.06.2018р. (а.с. 91 т.1).

Згідно постанови слідчого від 23.03.2018р., враховуючи похилий вік потерпілої (91 рік) та з метою забезпечення її прав у кримінальному провадженні, в якості законного представника ОСОБА_13 залучено її онука ОСОБА_15 (а.с. 4 т.2), який показав суду, що проживає у с. Поступель, Ратнівського району Волинської області, поряд із будинком, що належав його бабі ОСОБА_13 22.03.2018р. у вечірній час він прийшов до будинку баби так як наглядав за нею та повертався додому близько 23 години. На прохання баби залишив увімкненим світло у кухні будинку та не закривав на замок вхідні двері у будинок. Наступного дня 23.03.2018р. біля 06 год. пішов відвідати бабу та, підійшовши до будинку, виявив відкритими навстіж вхідні двері. Зайшовши у будинок, побачив, що всі речі були перевернуті, порізано постіль, а сама баба сиділа на ліжку, дуже замерзла і плакала. Особисто він не був очевидцем тих подій, що мали місце в ніч з 22 на 23 березня 2018 року. Зі слів його баби, потерпілої ОСОБА_13 , йому стало відомо, що вночі у будинок приходили двоє чи троє осіб, Один з яких вдарив її кулаком по голові та ганчіркою закрив їй рота, вимагали, щоб вона віддала їм свою пенсію. Також баба йому повідомила, що під час нападу світло було увімкнене лише у кухні, а у кімнаті світло не вмикали. По голосу вона впізнала особу, який наніс їй удар по голові та закривав ганчіркою рот, вимагаючи при цьому гроші, і це був ОСОБА_12 , який живе з нею на одній вулиці. Коли вона повідомила, що грошей немає, дані особи стали шукати гроші у меблях, все повикидали з шафи, ножем порізали подушку, матрац, ковдру. Нічого не знайшовши вони пішли з будинку. Він відразу викликав поліцію та повідомив про скоєний злочин. Потерпілу ОСОБА_13 він возив до судмедексперта, який на її голові виявив тілесні ушкодження. В подальшому подав суду письмову заяву про підтримання зміненого обвинувачення. Щодо міри покарання обвинуваченим покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_16 показав суду, що 22.03.2018р. з 15:00 год. та протягом години по місцю проживання ОСОБА_17 разом із ОСОБА_11 розпивали спиртне. В цей час у будинку була їхня мати ОСОБА_18 та ОСОБА_10 , який з ними спиртне не вживав.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 показали суду, що у вечірній час 22 березня 2018 року ОСОБА_12 по місцю свого проживання перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені письмові та відео докази зібрані в ході досудового розслідування та надані стороною обвинувачення, а саме:

- як вбачається з протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 від 23.03.2018р. проведеного за участю законного представника потерпілої ОСОБА_15 , спеціаліста, в присутності понятих, оглядом місця події було виявлено перед входом у будинок на землі лежить пір`я, у приміщенні веранди на підлозі ланцюжок жовтого кольору та також лежить пір`я; навпроти входу до кладовки знаходиться дерев`яний ящик у якому перевернутий одяг, частина якого викинута на підлогу; на підлозі у кухні розкидане пір`я, розірвані наволочки і матрац; під пір`ям біля столу виявлено кухонний ніж із дерев`яною ручкою, загальною довжиною 27 см., довжина леза 14.9 см.; в спальній кімнаті зліва від входу металеве ліжко, а справа шафа і тумба; із шафи викинутий одяг, який лежить на підлозі; у тумбі відкриті двері та шухляда; посеред кімнати наявні дві подушки, пошкоджений матрац та розкидане пір`я; на стінах у спальній кімнаті зняті картини та рушники з них; на поверхні шухляд тумби в спальній кімнаті виявлено сліди рук, які за допомогою трьох липких стрічок скопійовані на аркуш білого паперу; на дверях тумби в спальній кімнаті виявлено сліди рук, які за допомогою однієї липкої стрічки скопійовано на аркуш білого паперу; на дзеркалі дверей шафи спальної кімнати виявлено сліди рук, які за допомогою однієї липкої стрічки скопійовано на аркуш білого паперу. Вилучені під час огляду місця події речі та предмети: 5 липких стрічок поміщено в спецпакет №0011204, ланцюжок жовтого кольору з полімерного матеріалу поміщено в спецпакет №0011203, пір`я з кімнати кухні поміщено до спецпакету №4228767; ніж, замотаний в фольгу та поміщено в герметичну упаковку; банка ємкістю 1 літра, яка знаходилась на столі в прихожій кімнаті та дзеркало з дверей шафи спальної кімнати поміщені в коробки, які скріплені печаткою та підписами понятих (а.с. 107-110 т.1);

- згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2018р. було надано дозвіл на проведення обшуку у житлі ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 з метою виявлення та вилучення вищевказаних речей та предметів, вилучених під час огляду місця події за вищевказаною адресою, що відповідає вимогам КПК України (а.с. 111 т.1);

- як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту від 07.05.2018р. та фототаблиць до нього з участю потерпілої ОСОБА_13 , яка в присутності понятих розповіла та показала, що у будинку АДРЕСА_2 вона проживає одна. 22.03.2018р. о 22 год. 30 хв. у неї в будинку був її онук ОСОБА_15 та коли йшов додому «на її прохання» залишив увімкненим світло у кухні та не закривав вхідні двері на замок. Через певний час у будинок зайшли дві особи, один з яких закрив їй рота ганчіркою та наніс один удар кулаком в верхню частину голови зліва. Дані особи наказали їй віддати гроші, а саме половину пенсії. Коли вона повідомила, що грошей немає, дані особи почали шукати гроші у шухлядах тумби, шафі, різати постіль, однак не знайшовши грошей, пішли з будинку. О 05год. 30 хв. до неї прийшов її онук ОСОБА_15 . Під час слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_13 показала рукою куди саме їй наніс удар кулаком невідомий, а саме в ліву частину голови зверху (а.с. 162-164 т.1);

- згідно ухвали слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 23.03.2018р. винесеної на підставі клопотання слідчого Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_22 була проведена судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_13 (а.с. 123-124 т.1);

- згідно висновку судово-медичної експертизи №85 від 23.03.2018р. у потерпілої ОСОБА_13 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу волосяної частини тім`яної ділянки голови зліва розміром 4.0 х 6.0 см., яке утворилось від дії тупого твердого предмета (предметів), цілком можливо при обставинах, вказаних в ухвалі (внаслідок нанесення ударів руками) та утворилось терміном не більше однієї доби до моменту обстеження і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 125 т.1).

Вищевказані письмові докази, які було досліджено судом повністю підтверджують показання потерпілої ОСОБА_13 дані нею під час проведення слідчого експерименту 07.05.2018р. щодо обставин, часу, місця вчинення кримінального правопорушення, протиправних дій нападників, в результаті чого потерпіла отримала легке тілесне ушкодження та було пошкоджено належне їй майно.

Як вбачається з висновку дактилоскопічної експертизи №196 від 26.04.2018р. проведеної на підставі ухвали слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 28.03.2018р. один слід пальця руки виявлений та відкопійований на відрізок липкої стрічки, вилучений 23.03.2018р. під час проведення огляду місця події в житловому будинку АДРЕСА_2 , один слід (об`єкт №2) виявлений та відкопійований на відрізок липкої стрічки з поверхні шухляди тумбочки з спальній кімнаті залишений середнім пальцем лівої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; один слід (об`єкт №4) виявлений та відкопійований на відрізок липкої стрічки з поверхні дверцят тумбочки в спальній кімнаті, залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Цілісність пакету у якому знаходились вищевказані об`єкти передані на дослідження експерту порушена не була (а.с. 126-127, 130-155 т.1);

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 26.03.2018р. проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_10 в присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 , понятих та законного представника потерпілої ОСОБА_15 проведеного у будинковолодінні за адресою АДРЕСА_2 за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 , що є місцем скоєння злочину, де ОСОБА_10 детально розповів та показав на місці, що 22.03.2018р. до них додому прийшов ОСОБА_12 , який запропонував піти до потерпілої ОСОБА_13 та забрати гроші. При цій розмові був присутній його брат ОСОБА_11 . Вони утрьох пішли до будинку ОСОБА_13 , де він та ОСОБА_12 зайшли у будинок через вхідні двері, а ОСОБА_11 залишився на вулиці біля будинку. Зайшовши до кімнати ОСОБА_12 став вимагати у ОСОБА_13 гроші, на що потерпіла відповіла, що грошей він не знайде, після чого ОСОБА_12 закрив їй рот тканиною та наніс два удари кулаком по голові. З метою відшукання грошей, господарським ножем, він став різати подушки, матрац. При цьому підозрюваний ОСОБА_10 добровільно, без будь якого тиску показав, де біля столу у кухні поклав ніж, після того як порізав подушки, матрац у спальній кімнаті та яким чином ОСОБА_12 наніс їй удари кулаком по голові (а.с. 156-157 т.1).

Під час слідчого експерименту проведеного 10.05.2018р. за участю підозрюваного ОСОБА_10 в присутності його захисника, понятих, потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_10 підтвердив, що до будинку ОСОБА_13 він прийшов разом із братом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де він та ОСОБА_12 зайшли у будинок, а ОСОБА_11 залишився на вулиці біля будинку. Вхідні двері у будинок не були зачинені на замок. У будинку ОСОБА_12 вимагав у потерпілої гроші. Двері з кухні у кімнату були відкриті. Також показав, де біля будинку стояв ОСОБА_11 (а.с. 177-178 т.1).

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 26.03.2018р. проведеного за участю ОСОБА_11 в присутності його захисника адвоката ОСОБА_23 , понятих та за його добровільної згоди за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 , він розповів, що близько 22 год. 22 березня 2018 року до місця його проживання, де також був його брат ОСОБА_10 прийшов ОСОБА_12 , який запропонував їм обікрасти будинок ОСОБА_13 повідомивши, що її немає вдома. Згодом, побачивши, що ОСОБА_12 і брат ОСОБА_14 пішли, він також пішов за ними. Коли прийшов до будинку ОСОБА_13 , його брат та ОСОБА_12 були вже в будинку. Він залишився на вулиці і дивився, щоб ніхто не йшов. Оскільки ОСОБА_12 і ОСОБА_10 довго не виходили, він зайшов у будинок подивитись, що там відбувається. Зайшовши, побачив на підлозі у кухні розкидане пір`я. Він забрав брата ОСОБА_14 і вийшов із будинку, за ними вийшов ОСОБА_12 . У будинку він нічого не шукав і потерпілої не бачив. Також показав, де в будинку, а саме на кухні, бачив пір`я, а також показав де саме він стояв та дивився, щоб їх не виявили сторонні особи (а.с. 159-160 т.1).

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа, як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати, який суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

Як вбачається з протоколів слідчого експерименту від 26.03.2018р. проведеного за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , за участю ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_13 від 10.05.2018р. на місці вчинення злочину, підозрювані без будь-якого тиску не лише розповідали про обставини вчинення злочину, але і ОСОБА_10 продемонстрував, яким чином ОСОБА_12 наніс удар по голові кулаком потерпілій ОСОБА_13 , закривав їй рот тканиною, а він в свою чергу різав ножем подушки та матрац, намагаючись знайти грошові кошти, які також шукали в шухлядах тумби, шафі. Підозрюваний ОСОБА_11 розповів та показав, де саме він знаходився та з якою метою біля будинку потерпілої ОСОБА_13 в той час коли ОСОБА_12 та ОСОБА_10 перебували у будинку. Вказану слідчу дії було проведено за їх добровільною згодою за участю професійних захисників, спеціаліста та понятих. У протоколі слідчого експерименту про роз`яснення прав ОСОБА_24 та ОСОБА_10 свідчать їх підписи. По закінченню даної слідчої дії будь-яких зауважень від учасників не надходило. Дані показання не спростовані обвинуваченими під час судового слідства.

Суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ відеозапис вказаної процесуальної дії (оригінальний примірник) оскільки слідчий, що провів слічий експеримент не дотримався вимог ч. 3 ст. 99 КПК України, обмежившись лише прикріпленням трьох компакт-дисків на окремому аркуші паперу без їх позначення та без підпису осіб, які брали участь у їх виготовленні. В протоколі слідчого експерименту зазначено, що вказана процесуальна дія фіксується з використанням відеокамери "Canon", проте відсутнє посилання про виготовлення копії відеозапису шляхом перенесення на оптичний носій інформації, оригіналу вказаного документа.

З врахуванням вищевказаних положень кримінального процесуального закону, суд погоджується з доводами сторони захисту та визнає недопустимими доказами відеозаписи слідчих дій слідчого експерименту (DVD-R диск Verbatim 4.7 GB, 16x, 120min), який є додатком до протоколу проведеної слідчої дії, дослідженого судом - слідчого експерименту від 26.03.2018р. за участю ОСОБА_10 (а.с. 158 т. 1) та відеозапис (DVD-R диск Verbatim 4.7 GB, 16x, 120min), який є додатком до протоколу проведеної слідчої дії, дослідженого судом - слідчого експерименту від 26.03.2018р. за участю ОСОБА_11 (а.с. 161 т.1) та відеозапис (DVD-R диск Verbatim 4.7 GB, 16x, 120min), який є додатком до протоколу проведеної слідчої дії, дослідженого судом - слідчого експерименту від 10.05.2018р. за участю ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_13 (а.с. 179 т. 1), оскільки учасникам даної слідчої дії слідчим не було роз`яснено їх права та обов`язки передбачені КПК України, положення ст. 63 Конституції України.

Обвинувачені безпосередньо перед вчиненням злочину домовились про спільне його вчинення. ОСОБА_12 та ОСОБА_10 разом проникли у житло потерпілої з метою заволодіння її майном грошовими коштами, при цьому обвинувачений ОСОБА_12 застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, закривши потерпілій тканиною рота, щоб вона не могла кликати на поміч та наніс один удар рукою в ліву частину голови зверху, вимагаючи гроші, а обвинувачений ОСОБА_10 знаходився в цій же кімнаті та різав ножем подушки, матрац з метою відшукання грошей. Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_10 також шукали гроші в шухлядах тумби, шафі і лише після того, як грошей не виявили, залишили будинок потерпілої. В цей час ОСОБА_11 знаходився на вулиці, поряд з будинком та спостерігав, щоб сторонні особи не виявили їх протиправні дії.

Відповідно до практики застосування кримінального процесуального законодавства України, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб характеризується тим, що між особами ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення. Форма змови може бути: вербальна (словесна), усна чи письмова або у формі конклюдентних дій, та для наявності співучасті значення не має. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням.

Суд не бере до уваги та оцінює критично показання допитаних в якості свідків матері обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_19 , його рідної сестри ОСОБА_21 , а також матері обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_18 щодо непричетності обвинувачених до скоєння даного злочину, оскільки дані свідки є близькими родичами обвинувачених та дані ними з метою забезпечення їм алібі для уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення.

Протокол слідчого експерименту, після його оцінки судом, з точки зору належності та допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Згідно протоколу огляду місця події від 23.03.2018р. з фототаблицями до нього, який проводився у житловому будинку АДРЕСА_2 , по місцю проживання ОСОБА_12 в присутності власника ОСОБА_19 при огляді кімнати ОСОБА_12 на вішаку справа від входу на куртці зеленого кольору в області кишені виявлено пір`їну, яку вилучено та поміщено в спецпакет №0011175 (а.с. 114-115 т.1).

Згідно протоколу огляду місця події від 23.03.2018р. з фототаблицями до нього, проведеного за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності власника будинку ОСОБА_18 у кімнаті, що належить ОСОБА_11 біля дивана виявлено спортивні штани чорного кольору, на яких наявне пір`я. В іншій кімнаті, належній ОСОБА_10 , справа від входу виявлено спортивні штани чорного і синього кольорів, на яких наявне пір`я. Троє чоловічих спортивних штанів з пір`ям вилучено та поміщено в спецпакети №4228749, №4228713, №4400643 (а.с. 116-117 т.1).

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_18 показали, що заяви про надання дозволу на проникнення в житло вони не писали, під час проведення огляду понятих до будинку не запрошували.

Згідно ухвал слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2018р. було надано дозвіл на обшук житла за місцем проживання ОСОБА_11 і ОСОБА_10 (а.с. 118 т.1) та за місцем проживання ОСОБА_12 (а.с. 119 т.1).

Слід зазначити, що пір`я, яке було вилучене на місці скоєння злочину у житловому будинку АДРЕСА_2 під час досудового розслідування не було ідентифіковано з пір`ям, вилученим з одягу обвинувачених під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , не проводилось відповідне експертне дослідження.

Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимими результатів огляду місця події за місцем проживання обвинувачених суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Місцем події є місце вчинення кримінального правопорушення або місце виявлення ознак злочину. При цьому, місце виявлення ознак злочину може бути місцем події лише у випадках, коли на час проведення огляду невідомо конкретне місце скоєння злочину.

Крім того при розмежуванні огляду і обшуку необхідно виходити з характеру дій органів правопорядку.

Верховний Суд неодноразово зазначав про неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема у постановах від 07 червня 2018р. (справа №740/5066/15-к), від 26 лютого 2019р. (справа №266/4000/14-к), від 19 березня 2019 року (справа №380/157/14-к), від 22.05.2019р. (справа №640/2449/16-к), від 18.11.2020р. (справа №74/6059/19), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені ст. 233, ч. 2 ст. 234 КПК України.

Відповідно до ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

У постанові ВС від 19 січня 2021 (справа № 584/27/18, провадження № 51-3097км20) зазначено, що «Дозвіл має стосуватися саме тих дій, про які особа поінформована. Проникнення до частини володіння або здійснення інших дій, на які не отримана ясно виражена згода, не може вважатися таким, що здійснене за добровільною згодою».

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Отже, «огляд місця події» відрізняється від «огляду житла чи іншого володіння особи», а тому проведення огляду місця події не вимагає дотримання вимог статей 233, 234 та 237 КПК. Відмінність цих слідчих дій випливає, зокрема, з частини третьої статті 214 КПК, відповідно до якої огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) і вимагає лише негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення, а для огляду житла чи іншого володіння особи необхідно дотримуватися певних умов, передбачених статтями 233, 234, 237 КПК, що неможливо до внесення відомостей до ЄРДР. Як вбачається з наданого стороною обвинувачення, а саме витягу з ЄРДР (а.с. 181-182 т.2) відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України було внесено до ЄРДР 23.03.2018р. об 11:06год., а огляд житла за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_12 проводився з 09:20 до 10:00 год. (а.с. 114 т.1) та за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проводився з 10:25 до 11:00 год. (а.с. 116 т.1)

У відповідності до ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з клопотання про проведення обшуку слідчий звернувся до слідчого судді 24.03.2018р., а тому, відповідно до приписів КПК України, отримані внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані судом при прийнятті рішення.

Фактично 23.03.2018р. за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було проведено огляд житла і ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2018р. про обшук вищевказаного житла реалізовані не були.

Для з`ясування допустимості доказів отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої.

З цього приводу суд також враховує позицію ЄСПЛ у справі Імакаєва проти Росії» (Imakayeva v Russia), заява № 7615/02, рішення від 9 листопада 2006 року, де зазначено, що «Суд уважає, що обшук і вилучення в цій справі були проведені без санкції або належних гарантій. За таких обставин, Суд дійшов висновку про те, що розглянуте втручання не було «передбачене законом» і тому порушено Статтю 8 Конвенції».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року в справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно було виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» за для досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що огляд працівниками міліції, житла заявника не проводився відповідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2021р. (справа №759/3393/19, провадження №51-5948км20).

Огляд місця події від 23.03.2018р., а саме: житлових будинків за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не може вважатися таким, що проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. За таких обставин суд визнає недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 23.03.2018р., а саме: житла за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою слідчого про визнання речовими доказами від 08.05.2018р. згідно якої у кримінальному провадженні №0000139 визнано речовими доказами речі та предмети вилучені з місця події за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 та з житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а саме:

- скляна банка ємкістю 1л., аркуш паперу з п`ятьма липкими стрічками з слідами рук, ланцюжок з полімерного матеріалу, пір`я, дзеркало, ніж, дві упаковки з-під вина «Портвейн Приморський», упаковка з ковбаси «Куряча», пір`їна з одягу, троє чоловічих спортивних штанів з пір`ям, зразки відбитків рук ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які згідно квитанції №1054 передані на зберігання в камеру схову Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області (а.с. 121-122 т.1);

- ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2018р. на вищевказане вилучене майно накладено арешт (а.с. 120 т.1).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №99 від 05.04.2018р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 28.03.2018р. обвинувачений ОСОБА_12 в період, що стосується часу скоєння інкримінованих йому протиправних дій та на даний час виявляє ознаки розладу особистості внаслідок зловживання алкоголю, що не позбавляє (не позбавляло) його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 165-166, 167-168 т.1).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №126 від 03.05.2018р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 28.03.2018р. обвинувачений ОСОБА_10 в період, що стосується часу скоєння інкримінованих йому протиправних дій та на даний час виявляє ознаки примітивної особи, однак ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла чи позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 169-170, 171-172 т.1).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №127 від 03.05.2018р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 28.03.2018р. обвинувачений ОСОБА_11 на час скоєння інкримінованих йому протиправних дій як і на даний час ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв і не виявляє, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 173-174, 175-176 т.1).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.03.2018р. (протокол №51) ОСОБА_12 було оглянуто о 15 год. 20 хв. лікарем Ратнівської ЦРЛ та встановлено факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння (0,71 проміле) (а.с.183 т.1)

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (протокол №52) ОСОБА_11 було оглянуто о 15 год. 30 хв. лікарем Ратнівської ЦРЛ та встановлено факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння (0,9 проміле) (а.с.194 т.1).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (протокол №53) ОСОБА_10 було оглянуто лікарем Ратнівської ЦРЛ 23.03.2018р. і станом на 15 год. 40 хв. у нього не було виявлено ознак алкогольного сп`яніння тверезий (а.с.201 т.1).

Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до п. п. 3-6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) вказала, що крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак. У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак.

Суд зазначає, що диспозицією ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, або, що завдав значної шкоди потерпілому.

Грабіж, як і крадіжка, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на скоєння відповідного злочину.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Під час грабежу потерпіла особа цілком усвідомлює, що по відношенню до неї вчиняються певні фізичні дії (штовхання, ривки, шарпання за одяг, удари, утримування), проте такі дії не несуть реальної загрози для її здоров`я, а зазвичай супроводжуються нетривалим фізичним болем чи фізичним дискомфортом.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Кримінального кодексу України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, в черговий раз звертає увагу на те, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

З урахуванням викладеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає доведеною вину обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло і кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно положень ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 86 КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №12-р/п 2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання, пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин у якому обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 є: визнання вини, щире каяття, відсутність шкоди та тяжких наслідків заподіяних злочином.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обтяжуючих покарання обставиною обвинуваченого ОСОБА_10 судом не встановлено.

З обвинувачення ОСОБА_10 слід виключити таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, яка не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

Суд враховує характеризуючі дані на обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які за місце проживання характеризуються як особи, схильні до зловживання спиртними напоями, однак на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають. ОСОБА_12 згідно ст. 89 КК України рахується не судимим. ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується вперше. Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проживають з матір`ю пенсійного віку і інших працездатних осіб в сім`ї немає.

Обвинувачений ОСОБА_10 вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 23.03.2018р. засуджений за скоєння злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75-76 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (а.с. 203 т.1).

Законний представник потерпілої ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_15 у письмовій заяві до суду від 10.11.2021р. висловив свою позицію щодо міри покарання обвинуваченим та при вирішенні даного питання покладається на розсуд суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слід призначити покарання в межах санкції статті закону за якою вони притягується до кримінальної відповідальності із застосуванням ст. 69 КК України.

На думку суду таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання визначеним ст. 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім як для виправлення обвинувачених так і запобігання вчинення ними нових злочинів, а також відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні в сумі 2288 грн. за проведення судової дактилоскопічної експертизи (а.с. 129 т.1) підлягають стягненню з обвинувачених на користь держави в рівних частках.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 100, 174 КПК України.

До вступу вироку в законну силу, міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 залишити попередню цілодобовий домашній арешт.

Ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2018р. (а.с. 175-180 т.2) ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у яких зазначено, що вказані особи були затримані відповідно: ОСОБА_12 о 17:50 год. 23.03.2018р., ОСОБА_10 о 17:30 год. 23.03.2018р., ОСОБА_11 о 17:40 год. 23.03.2018р.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.03.2021р. обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Зарахувати обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у строк відбуття покарання період утримання під вартою, з 23.03.2018р. по 26.03.2021р. включно, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_12 у строк відбування покарання період тримання його під вартою з 23 березня 2018 року по 26 березня 2021 року включно.

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання період тримання його під вартою з 23 березня 2018 року по 26 березня 2021 року включно.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 23.03.2018р., яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (три) років 6-ти місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки виконувати самостійно.

ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_11 у строк відбування покарання період тримання його під вартою з 23 березня 2018 року по 26 березня 2021 року включно.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити попередньою цілодобовий домашній арешт.

Судові витрати у кримінальному провадженні за проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рівних частинах на користь держави.

Речові докази у справі:

- скляну банку ємністю 1(один) літр, дві пачки з під вина «Портвейн Приморський» та упаковку ковбаси «Куряча», пір`їна з одягу, пір`я, які зберігаються в камері схову речових доказів відділення поліції №2 (смт. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (бувший Ратнівський ВП ГУНП у Волинській області) знищити;

- аркуш паперу з п`ятьма липкими стрічками зі слідами рук, зразки відбитків рук ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які зберігаються в камері схову речових доказів відділення поліції №2 (смт. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (бувший Ратнівський ВП ГУНП у Волинській області) знищити;

- троє чоловічих штанів з пір`їнами, двоє чорного кольору, одні синього кольору, які зберігаються в камері схову речових доказів відділення поліції №2 (смт. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (бувший Ратнівський ВП ГУНП у Волинській області), - повернути ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- ланцюжок з жовтого полімерного матеріалу, дзеркало, господарський ніж, - які зберігаються в камері схову речових доказів відділення поліції №2 (смт. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (бувший Ратнівський ВП ГУНП у Волинській області), - повернути представнику потерпілої ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_26