КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0004100 стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пороги Ямпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, обвинувальний акт щодо якого направлений за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до Томашпільського районного суду Вінницької області,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 20.11.2019 року приблизно о 00 год. 45 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись перехрестям вулиць Волоська та Введенська у м. Києві, неподалік від будинку №29/58 вулиці Введенська в м. Києві, побачив раніше незнайомого ОСОБА_12 , та в цей момент з корисливих мотивів у нього виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 численні удари в область тулуба та голови, від чого останній втратив свідомість та впав на тротуар, після чого, ОСОБА_9 заволодів золотим ланцюжком, що висів на шиї потерпілого, вартістю 6489 грн. 10 коп. та грошовими коштами в сумі 65 гривень, що знаходились в кишені джинсів останнього, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 20.11.2019 року приблизно о 00 год. 50 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 4, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, помітив групу осіб, серед яких був ОСОБА_13 .
В подальшому, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 пішли у напрямку вул. Введенської, 15 в м. Києві, та приблизно о 01 год. 50 хв. між ними виник словесний конфлікт, в ході якого на ґрунті особистої неприязні ОСОБА_9 в період часу з 01 год. 50 хв. по 2 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс ОСОБА_13 численні удари кулаками рук у життєво-важливі органи, зокрема голову, після чого ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень впав на землю, а ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою умисного протиправного позбавлення життя потерпілого, взяв велике каміння та наніс два удари по голові ОСОБА_13 , в результаті чого настала смерть потерпілого.

На вказаний вирок перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури просить оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 змінити в частині кримінальної кваліфікації розбою та скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні умисного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років. На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років. В іншій частині оскаржуваний вирок суду залишити без зміни.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував досліджені в ході судового розгляду докази та встановлені конкретні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України та безпідставно кваліфікував його дії за вказаною нормою , як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, оскільки згідно висновку експерта №042-147-2020 у ОСОБА_12 виявлено такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, садна голови та обличчя, підшкірна параорбітальна гематома праворуч, забійна рана носу, однак відповідно п.п. 4.6. та 2.3.3 «Правил» вказані тілесні ушкодження, у своїй сукупності відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Крім того, апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», де зазначено, що при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
На переконання апелянта, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції проігнорував відомості про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та конкретні обставини вчиненого ним діяння, який майже одразу після вчинення розбійного нападу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та продовжуючи свою злочинну діяльність, умисно позбавив життя іншу людину і зухвало забрав з трупа цінне майно. Апелянт вважає, що суд не дав належної оцінки вказаним обставинам, внаслідок чого призначив винному невиправдано м`яке, явно несправедливе покарання. Також звертає увагу, що в оскаржуваному вироку суд першої інстанції визнав наявність обставини, що обтяжує покарання тільки для одного злочину, не зазначивши якого саме, хоча в судовому засіданні достовірно встановлено, що під час вчинення обох інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 злочинів останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить змінити оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 в частині визнання дій обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України, які суд кваліфікував як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) та просить визнати ОСОБА_9 винуватим в умисному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, а в решті цей вирок залишити без зміни.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо зміни вироку апелянт посилається на висновок судово-медичної експертизи № 042-147-2020 від 27.01.2020 та аналогічні обставини, про які зазначає перший заступник керівника Київської міської прокуратури у своїй апеляціцйній скарзі щодо існування небезпеки лише для здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , а не для його життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_11 ; думку потерпілої, яка підтримала апеляційні скарги прокурорів; пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які просили змінити вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України, а в решті апеляційних вимог заперечували та просили залишити вирок без зміни; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0004100 та апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані у встановленому законом порядку докази щодо їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, і за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_9 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, дійшов обгрунтованого висновку про винуватість останнього в умисному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисному вбивстві), з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 115 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, враховуючи характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який неодружений, офіційно не працює, не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також з урахуванням його віку та стану здоров`я, обставини, що обтяжує покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 187 та ч. 1 ст. 115 КК України, яке визнав необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, суд обгрунтовано зазначив, що не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 при призначенні йому покарання положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Переглядаючи в порядку ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду в межах доводів поданих прокурорами апеляційних скарг, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував відомості про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та конкретні обставини за яких останній позбавив життя іншу людину, внаслідок чого призначив ОСОБА_9 невиправдано м`яке і явно несправедливе покарання.

Колегія суддів повністю погоджується з доводами апелянта в тій частині, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що обвинувачений ОСОБА_9 цієї ж ночі, одразу після вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс потерпілому ОСОБА_13 численні удари кулаками рук у життєво важливі органі, зокрема голові, після чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_9 , з використанням великого каменя наніс ним два удари в голову ОСОБА_13 , чим позбавив життя іншу людину не залишивши потерпілому жодного шансу на збереження життя.

Згідно положень ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Однак, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та призначаючи йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», оскільки при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не надав належної оцінки встановленим судом конкретним обставинам події, способу, характеру та наслідкам вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який одразу після вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, продовжуючи свою злочинну діяльність, умисно позбавив життя іншу людину, а також недостатньо врахував дані про особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому, на переконання колегії суддів, призначене судом покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, не може бути визнане необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 414, 420 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, спосіб та знаряддя його вчинення, кількість та локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, характер та послідовність дій обвинуваченого, у тому числі його посткримінальну поведінку, а також дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працював, раніше не судимий, характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував, злочини вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років, яке за своїм видом та розміром відповідатиме як ступеню тяжкості вказаного кримінального правопорушення, так і його особі, та яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів апелянтів про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України, яка на їх думку невірно визначена судом як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, так як в судовому засіданні було встановлено, що тілесні ушкодження, які отримав потерпілий ОСОБА_12 відносяться до легких тілесних ушкоджень, а тому дії ОСОБА_9 суду слід було кваліфікувати як застосування насильства небезпечного лише для здоров`я потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини, за яких ОСОБА_9 вчинив дане кримінальне правопорушення, в тому числі були предметом дослідження судом першої інстанції, який обгрунтовано зазначив, що напад на потерпілого ОСОБА_12 , з метою заволодіння майном останнього, був поєднаний із насильством небезпечним для його життя та здоров`я, так як ОСОБА_9 завдав потерпілому численні удари в різні частини тіла, у тому числі взутими ногами в життєво важливий орган - голову, після того, як потерпілий впав на тротуар, та з урахуванням конкретних обставин вчинення даного кримінального правопорушення, способу нанесення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та їх локалізації, вказаний напад на потерпілого з метою заволодіння його майном був поєднаний саме з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому підстав для зміни вироку в цій частині, про що ставиться питання в апеляційних скаргах прокурорів, не вбачає.

За викладеним, колегія суддів вважає, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуванню в частині призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України з ухваленням апеляційним судом свого вироку та призначенням обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а пеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року у кримінальному провадженні №0004100 стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 115 КК України скасувати в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити ОСОБА_9 покарання:
- за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;
- за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, більш суворим покаранням призначеним за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: __________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3