Справа № 1-275/11
Провадження по справі № 1/129/3/2022
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2022 року Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині клопотання захисника підсудної ОСОБА_4 ОСОБА_5 про закриття кримінальної справи, -

установив:

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив підтримане підсудною ОСОБА_4 клопотання про закриття кримінальної справи через відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.364, ч.1,2 ст. 375 КК України. Клопотання обгрунтоване тим, що рішенням Конституційного Суду України № 7-р/2020 від 11.06.2020 р., що набрало чинності 11 грудня 2020 року, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України, яка поставлена за вину підсудній, а обвинувачення за ч.1,2 ст. 364 КК України, слово в слово повторюють формулювання обвинувачення за ч.1,2 ст. 375 КК України.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (в частині обвинувачення за ч.2 ст. 364 КК України) в судове засідання вкотре не з`явилися, проживають за межами України в Республіці Білорусь, судові повістки на зазначену потерпілими адресу судом щоразу направлялися невідкладно, про що свідчать квитанції в матеріалах справи, однак потерпілим не вручені відповідно до трекінгу Укрпошти, знаходяться в установі обміну країни призначення (Білорусь), 17.12.2021 р. отримувачі були відсутні за місцем свого проживання під час доставки.

Прокурор вважала, що у відсутність потерпілих та цивільних позивачів, які вкотре не отримали судових повісток, клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.1,2 ст. 364 КК України суд не може вирішувати, щоб не порушити право цивільних позивачів знати про час і місце розгляду справи та висловити свої доводи чи заперечення з приводу заявленого клопотання стороною захисту, яке в цій частині стосується їх цивільного позову. В частині закриття справи через визнання ст. 375 КК України неконституційною клопотання підтримала, просила його в цій частині задовольнити.

З`ясувавши позиції учасників, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ч.1,2 ст. 364, ч.1,2 ст. 375 КК України.

11 червня 2020 року Конституційний Суд України у справі № 1-305/2019 (7162/19) за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України ухвалив рішення № 7-р/2020, яким вказану статтю визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), оскільки вона суперечить ч.1 ст.8, чч.1, 2 ст.126, ч.1, п.9 ч.2 ст.129 Конституції.

Суд також постановив, що ця стаття втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, з дня набрання чинності вказаним вище Рішенням, діяння, у вчиненні яких обвинувачувалася ОСОБА_4 , перестали бути кримінально караними, норма, що передбачала кримінальну відповідальність за їх вчинення, була визнана неконституційною, а тому втратила чинність і не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Вказаним вище рішенням Конституційного Суду України було в повному обсязі скасовано злочинність діянь, передбачених ч. 1 ст. 375 КК України, у вчинені яких обвинувачувалася ОСОБА_4 , а отже воно має зворотну дію у часі і поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до його ухвалення, в тому числі й на підсудну ОСОБА_4 .

Стаття 6 КПК 1960 року, за правилами якого здійснюється провадження щодо ОСОБА_4 , не передбачає скасування злочинності діяння як самостійну підставу для закриття кримінальної справи. Разом з тим втрата чинності нормою Особливої частини КК означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Викладене свідчить про відсутність у діянні складу злочину, що тягне закриття кримінальної справи відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 КПК 1960 року.

Юридичних наслідків визнання Конституційним Судом України кримінально-правової норми неконституційною, які би були підставою для прийняття процесуальних рішень під час розгляду справи судами першої інстанції КПК 1960 року окремо не регламентує.

Водночас діяння, що є злочинами, та відповідальність за них, як унормовано пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України, визначаються виключно законами України.

Підставою кримінальної відповідальності згідно із частиною першою статті 2 КК України, є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За визначенням, закріпленим у частині першій статті 11 КК, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Таким чином, особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК.

Визнання Конституційним Судом України неконституційними законів, інших актів або їх окремих положень відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» тягне втрату цими нормативними актами чинності з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні.

Відтак дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлювала цю відповідальність.

З огляду на викладене в означеному випадку положення пункту 2 частини першої статті 6 КПК 1960 року підлягають застосуванню за аналогією із ситуацією, коли б діяння, поставлене особі за провину, було декриміналізоване законодавцем.

У зв`язку з втратою чинності статтею 375 КК відпали необхідність і доцільність вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_4 на час скоєння інкримінованого їй діяння складу злочину, передбаченого цією статтею, а також формування правових висновків щодо її застосування.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що гарантія, встановлена у ст. 7 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, є істотним елементом верховенства права і посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією (п. 62 Рішення у справі «Вєренцов проти України).

При цьому, у своєму рішенні у справі «Scoppola v. Italy» від 17 вересня 2009 року Європейський суд з прав людини, розкриваючи зміст гарантій, передбачених вказаною статтею Конвенції, зазначив, що заборона надавати зворотну дію в часі більш суворим кримінально-правовим положенням сама собою передбачає ретроспективне застосування більш сприятливих для особи кримінально-правових положень. Це правило дії в часі стосується всіх джерел кримінального права, на підставі яких вирішується питання, що є злочином, та яке покарання можливе за його вчинення. Таким чином, у випадку, коли кримінально-правові положення, на підставі яких вирішується питання, що є злочином, є більш сприятливими для особи, то саме вони і мають застосовуватись.

Враховуючи, що на підставі вказаного вище рішення Конституційного Суду України було скасовано кримінальну відповідальність за діяння, передбачені диспозицією ст. 375 КК України, суд, керуючись принципом верховенства права, має поширити дію цього Рішення і на ОСОБА_4 , яка вчинила відповідні діяння до його ухвалення.

На переконання суду, вказані обставини є підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1,2 ст. 375 КК України, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 р., оскільки висновок про відсутність у її діях складу злочину, з огляду на ретроспективність юридичних наслідків декриміналізації, відповідає засаді законності.

Водночас, у даному випадку скасування кримінальної відповідальності відбулось не внаслідок набрання чинності новим законом, а навпаки внаслідок втрати чинності законом, яким така кримінальна відповідальність передбачалась.

З аналізу положень чинного законодавства випливає, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади Верховною Радою України закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, що діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки як в першому, так і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність.

Правильність такого підходу підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12).

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1,2 ст. 375 КК України, підлягає закриттю на підставі саме п. 2 ст.6 КПК України 1960 р.

В частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1,2 ст. 364 КК України підстави для закриття справи відсутні, то у задоволенні клопотання сторони захисту в цій частині необхідно відмовити.

На підставі п. 2 ст.6 КПК України 1960 р., -

ухвалив:

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1,2 ст. 375 КК України - закрити на підставі п. 2 ст.6 КПК України 1960 р. у зв`язку із набранням чинності рішенням Конституційного Суду України № 7-р/2020 від 11.06.2020 р., яким вказану статтю визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

В іншій частині клопотання відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом семи днів до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: