ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/594/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/1699/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року про вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК до 29 січня 2022 року включно.

Визначено можливість внесення застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 грн., а також перелік обов`язків, що будуть покладені на ОСОБА_6 у разі внесення застави та звільнення його з-під варти.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу міськрайонного суду змінити в частині визначеного розміру застави, зменшивши його. Аргументовуючи свої вимоги зазначав про те, що за результатами розгляду його апеляційної скарги щодо не визнання винуватості за епізодом за ч.3 ст. 185 КК вирок міськрайонного суду у даній справі було скасовано з призначенням нового судового розгляду. На думку апелянта міськрайонний суд помилково застосував положення п.2 ч.5 ст.182 КПК при визначенні розміру застави посилаючись на тяжкість інкримінованого злочину, натомість мав застосувати положення п.1 ч.5 ст.182 КПК та визначити розмір застави в межах від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.4 ст.422-1 КПК, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду захисник та прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань чи заяв з цього приводу до суду не подавали.

Враховуючи вищезазначене, а також позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив розглянути його апеляційну скаргу за відсутності вказаних осіб, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду апеляційної скарги обвинуваченого по суті.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Суд, задовольняючи дане клопотання та продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою зазначив про існування у даній справі ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати провадженню іншим чином, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. При цьому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Крім того, відповідно до вимог ст.182 КПК, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст.177 КПК, визначив заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 181 600 грн.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду справи в повній мірі відповідає меті його застосування та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбаченіч.1 ст.177 КПК.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на зазначених вимогах закону.

Так, з представлених матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів проти власності, у тому числі тяжкого, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Неодноразово засуджений за вчинення аналогічних злочинів та в минулому відбував покарання в місцях позбавлення волі. Обвинувачується у вчиненні нового злочину майже одразу після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком.

При цьому встановлено, що обвинувачений ніде не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність соціальних чинників стримуючого характеру.
Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, за відсутності міцних соціальних зв`язків опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 наразі не завершено, існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, адреси проживання яких відомі обвинуваченому.
Відтак, зважаючи на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , характер та тяжкість інкримінованих йому злочинів, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, на які послався суд в своїй ухвалі.
При цьому суд правильно визначився з тим, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.
Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що визначений у даному кримінальному провадженні міськрайонним судом розмір застави є відповідним і достатнім.
Згідно ч.4 ст.182 КПК при визначенні розміру застави суд враховує обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого та інші дані про його особу, а також ризики, передбачені ст. 177 КПК, та визначається у межах, передбачених ч.5 цієї статті, зокрема: 1) щодо особи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, що відповідно до ст.12 КУпАП відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких.

Вищезазначене міськрайонним судом враховано та вірно застосовано при визначенні розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого з приводу зазначеного не є спроможними та не спростовують правильності прийнятого міськрайонним судом рішення, зокрема при визначенні розміру застави, яка може бути внесена для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, а також зменшення обвинуваченому розміру застави з підстав, наведених в апеляційній скарзі

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Дата документу 12.01.2022 Справа № 937/1699/20