Провадження №1-кс/463/281/21
У Х В А Л А

22 вересня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою від 25 грудня 2020 року на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від грудня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000135 від 7 серпня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Просить скасувати вказану вище постанову, поновити досудове розслідування.
Скаргу мотивує тим, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000135 від 7 серпня 2018 року. Оскаржуваною постановою кримінальне провадження було закрито. Копію постанови отримав 24 грудня 2020 року. З постановою не погоджується, оскільки вважає проведене досудове розслідування неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки на його думку слідчий не провівши усіх необхідних слідчих дій, виніс постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як досудове розслідування на його думку є однобічним, неповним і упередженим, під час якого не було здійснено всіх необхідних слідчих дій для встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, не вчинено належної перевірки отриманих доказів.
Скарга надійшла до суду 29 грудня 2020 року та була призначена до судового розгляду на 30 грудня 2020 року. Судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою в таке скаржника, який викликався в судове засідання у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення.
28 січня 2021 року на адресу суду з органу досудового розслідування надійшли матеріали кримінального провадження № 0000135 від 7 серпня 2018 року.
Судове засідання 28 січня 2021 року знову не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення та скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, хоча остання на адресу суду повернулась без вручення з зазначенням інших причин неможливості вручення судової повістки.
5 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року в задоволенні зазначеної заяви про відвід слідчого судді було відмовлено.
Судові засідання 17 лютого 2021 року та 12 березня 2021 року знову не відбулись у зв`язку з неявкою в такі особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судових засідань у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судових повісток у формі СМС повідомлень.
30 березня 2021 року на адресу суду знову надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2021 року в задоволенні зазначеної заяви про відвід слідчого судді було відмовлено.
Судові засідання 27, 28 квітня 2021 року знову не відбулись у зв`язку з неявкою в такі особи, яка подала скаргу, хоча така повідомлялася про час і місце проведення судових засідань у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судових повісток у формі СМС повідомлень.
Судове засідання 13 травня 2021 року знову не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення та скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, яка була отримана скаржником 5 травня 2021 року про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
2 червня 2021 року судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою в таке скаржника, який повідомлявся про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення.
Судове засідання 23 червня 2021 року знову не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення та скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, яка була отримана скаржником 7 червня 2021 року про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
2 липня 2021 року та 17 серпня 2021 року судові засідання не відбулись у зв`язку з неявкою в такі скаржника, який повідомлявся про час і місце проведення судових засідань у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення.
Судове засідання 2 вересня 2021 року знову не відбулось у зв`язку з неявкою в таке особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення та скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, яка була отримана скаржником 30 серпня 2021 року про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Крім того, скаржник 2 вересня 2021 року ОСОБА_3 перебував в приміщенні Личаківського районного суду м. Львова і приймав участь в розгляді його скарги в справі №463/3486/21, однак в судове засідання по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження не з`явився.
В судове засідання 22 вересня 2021 року ОСОБА_3 знову не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце його проведення у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі СМС повідомлення та скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, яка була отримана скаржником 15 вересня 2021 року про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Жодного разу ОСОБА_3 не повідомив про причини неявки в судові засідання та жодного разу не подав клопотання про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності.
Представник органу досудового розслідування в судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000135 від 7 серпня 2018 року, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК, частини п`ятої статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є здійснення у порядку, передбаченому закон, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано статтею 306 КПК. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК.
Частиною другою статті 306 КПК визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
За приписами частини третьої статті 306 КПК розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні визначений статтею 135 КПК, частиною першою якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Судом вжито всіх заходів для забезпечення права та можливості скаржнику безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права, в тому числі вжито всіх можливих заходів для повідомлення скаржника про час і місце проведення судових засідань, однак такий в судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє, заяви про розгляд скарги у його відсутності не подає, хоча і є в день судових засідань в Личаківському районному суді м. Львова.
Така процесуальна поведінка скаржника призводить до порушення розумних строків розгляду скарги.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що скаржник не був позбавлений можливості подати відповідне клопотання про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності засобами електронного зв`язку, так як в інших справах, які перебували в провадженні слідчого судді ОСОБА_3 звертався до суду шляхом подання процесуальних документів на адресу суду засобами електронного зв`язку або через канцелярію суду, зокрема в справах номер 463/1193/18, 463/1193/18, 463/1132/19, 463/121/20.
Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.
У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.
Зокрема, примусовий привід до суду згідно із частиною третьою статті 140 КПК застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.
Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до частини першої статті 139 КПК може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки в суд за статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.
Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).
У частині другій статті 307 КПК визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.
Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК.
Відкладення розгляду скарги призведе до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 зазначеного Кодексу, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.
Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у частині першій статті 307 КПК, не пов`язаного з розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у пункті 2 частини першої статті 7, статті 9 КПК засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги законом не передбачено. Тоді як згідно з частиною другою статті 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, у зазначеній ситуації суддя позбавлений можливості розглянути скаргу з дотриманням передбаченого КПК порядку. Адже будь-яке з прийнятих ним рішень суперечитиме тій чи іншій нормі процесуального права.
Неоднаковою є і судова практика застосування наведених положень КПК, в тому числі не сформовано єдиних підходів із цього питання судами вищого рівня.
В узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) висловився про доцільність залишення скарги без розгляду в разі неприбуття в судове засідання скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд. Мотивуючи таку позицію, ВССУ звернув увагу на те, що залишення скарги без розгляду не позбавляє скаржника права повторно звернутися з такою скаргою в суд (пункт 7 узагальнення).
Водночас у постанові пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 4 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» запропоновано інший спосіб дій слідчого судді за подібних обставин. Зокрема, частина четверта статті 163 КПК містить імперативну вимогу щодо розгляду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів за участю особи, яка його подала, аналогічну приписам частини третьої статті 306 цього Кодексу про обов`язкову участь скаржника у судовому розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. На предмет застосування частини четвертої статті 163 КПК ВССУ зазначив, що неявка без поважної причини в судове засідання сторони кримінального провадження, яка подала клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, свідчить про фактичне непідтримання клопотання і має розцінюватись як підстава для відмови в його задоволенні. Застосування такого підходу було визнано правильним незалежно від того, яка зі сторін кримінального провадження (обвинувачення чи захисту) звернулась до слідчого судді з відповідним клопотанням (підпункт 8 пункту 2.5 узагальнення).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.
Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи описане вище, слідчий суддя виходить з положень ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК України, згідно з якими доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією України.
Як зазначалось вище ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає також право на розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.
Аналіз змісту ст. 306-307 КПК України через призму описаних вище положень, дозволяє зробити висновок про те, що прийняття судового рішення по суті скарги - про її задоволення або відмову в її задоволенні, може бути наслідком лише розгляду її по суті, тобто за умови надання слідчим-суддею юридичної оцінки аргументам учасників процесу, поданим ними доказам та установленим обставинам. Неприбуття у судове засідання скаржника, участь якого є обов`язковою в силу вимог закону, не звільняє слідчого суддю від виконання цього обов`язку, якщо за результатом розгляду відповідної скарги він постановляє ухвалу по суті заявлених у скарзі вимог, а не ухвалу процесуального характеру. В іншому випадку це становитиме порушення права на справедливий суд в аспекті доступу до суду, що гарантовано статтею 6 Конвенції.
Таким чином, на переконання слідчого судді, з метою дотримання права особи на справедливий суд, а також дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи, що скаржник неодноразово повідомлявся про час і місце проведення судових засідань у спосіб визначений ст. 135 КПК України, в судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє, клопотань про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності не подає, слід розглянути подану скаргу в межах матеріалів, які надійшли на адресу суду та прийняти одне із рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові здійснювало досудове розслідування в кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 7 серпня 2018 року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановами старшого слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу правління СБ України у Львівській області ОСОБА_5 від 25 лютого 2019 року та 27 червня 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діяннях слідчого слідчого відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КПК України.
Вказані постанови були скасовані ухвалами слідчих суддів Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2019 року в справі № 461/1550/19 та від 15 липня 2019 року в справі № 461/5141/19 відповідно, у зв`язку з не проведенням допиту ОСОБА_3 .
В подальшому слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 постановою від 28 листопада 2019 року кримінальне провадження також було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року в справі № 463/10006/19 вказана вище постанова була скасована.
З матеріалів кримінального провадження № 0000135 вбачається, що під час досудового розслідування допитано в якості свідка слідчу ОСОБА_6 , отримано копії матеріалів кримінального провадження № 0000936 від 13 березня 2018 року, вирішено питання про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні, отримано відповідь з Залізничного ВП ГУНП у Львівській області про те, що ОСОБА_3 вказаний відділ поліції 27 серпня 2018 року не відвідував. Крім того, ОСОБА_3 викликався для допиту повісткою, яку отримав, однак на допит не з`явився, про причини неможливості прибуття не повідомив. За наслідками проведених слідчих дій не встановлено, що станом на 28 березня 2018 року слідча Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 не виносила постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься відповідна постанова та супровідний про її скерування.
У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України не встановлено.
Враховуючи наведене вище, слідчим суддею встановлено, що слідчим проведені усі необхідні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а тому слідчий суддя вважає безпідставними доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності та передчасності винесення оскаржуваної постанови.
З огляду наведеного, слідчий суддя в задоволені скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження відмовляє.
Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від грудня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000135 від 7 серпня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1