Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

25 жовтня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 340 КК України в редакції Закону від 07 квітня 2011 року, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України в редакції Закону від 21 лютого 2014 року, ч. 1 ст. 366 КК України в редакції Закону від 18 квітня 2013 року, ч. 2 ст. 384 КК України в редакції Закону від 16 травня 2013 року та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 340 КК України в редакції Закону від 07 квітня 2011 року, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України в редакції Закону від 21 лютого 2014 року,
встановив:
В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
В судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими в порядку вимог ст. 89 КПК України доказами у даному кримінальному провадженні, а саме постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 06.11.2015 року та висновок експерта №3177, складеного судово-медичним експертом ОСОБА_10 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, розпочатої 09.11.2015 року - закінченої 23.03.2016 року.
Вказав, що в порушення вимог ст. 69 КПК України, експерт збирав докази самостійно, що вбачається із висновку експерта, а саме у висновку зазначено : Листом нашої установи від 20.11.2015 року №7353 витребувано оригінал медичної карти стаціонарного хворого №2147 із Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної карти....", "Листом нашої установи від 23.12.2015 року №04.08-7993 вдруге витребуваний оригінал медичної карти стаціонарного хворого №2147 із Київської міської клінічної лікарні..". В самій постанові слідчий зазначив, що "крім того, даю згоду на отримання в межах проведення призначеної експертизи додаткових матеріалів від спеціалістів в галузі медицини". Обов`язок доказування в порядку ст. 91 КПК України покладено на слідчого та прокурора, однак даний порядок було порушено. Окрім того, в порушення ст. 100 КПК України дані документи не визнані речовими доказами. Медична документація повинна була витребовуватися в порядку ст. 162 КПК України, а саме як тимчасовий доступ до документів, однак судовий експерт самостійно витребував дану документацію.
Прокурор заперечила щодо задоволення клопотання захисника. Вказала, що при зазначенні інформації в п. 3 постанови про призначення експертизи "Для ознайомлення експерту при необхідності надати матеріали кримінального провадження", слідчий керувався Інструкцією "Про проведення судово-медичної експертизи". Захисником не було звернуто уваги на те, що експерту не потрібно додаткового узгодження особи, що призначила експертизу для залучення у проведенні судово-медичної експертизи професорів, викладачів кафедри судово-медичної, судово- медицинських закладів охорони здоров`я та інших відомств. Згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/30328/15-к слідчому надавався доступ до медичної картки стаціонарного хворого та його рентгенівських знімків. Вказане клопотання було подано в рамках кримінального провадження, відповідно і рішення суду прийнято в рамках кримінального провадження №0000391. Отже, експерт відповідні матеріали збирав не самостійно, а направляв відповідні клопотання до слідчого про витребування матеріалів, як того вимагає ст. 69 КПК України. Висновок експерта є самостійним джерелом доказів. Залучення експерта для проведення експертизи було здійснено відповідно до постанови слідчого в порядку, передбаченого чинним КПК України. Експерт, який проводив експертизу був належним суб`єктом, який мав проводити даний вид експертиз, що відповідає вимогам ст. 69 КПК і ЗУ «Про судову експертизу».
Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.
Так, статтею 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
При цьому, ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
На даному етапі судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості встановити факт очевидної недопустимості доказів, зазначених у клопотанні захисника, та встановлення такого факту можливе лише під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками судового розгляду, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження, та які ще не були дослідженні судом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 89 КПК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимими доказами у даному кримінальному провадженні, а саме постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 06.11.2015 року та висновку експерта №3177, складеного судово-медичним експертом ОСОБА_10 . Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, розпочатої 09.11.2015 року закінченої 23.03.2016 року- відмовити.
Продовжити дослідження зазначених доказів в ході судового розгляду.
Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.
Повний текст ухвали складено і оголошено 26.10.2021 року о 10 год. 00 хв.

СуддяОСОБА_1