КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3322/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183, 179 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року,

за участі:
прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідувань злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 , погоджене заступником начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, у провадженні якого перебуватиме кримінального провадження, прокурора та суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козелець Чернігівської області, громадянина України, одруженого, з вищою юридичною освітою, судді у відставці, адвоката (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.12.2003 № 171), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, подали в інтересах ОСОБА_8 апеляційні скарги.

У поданій захисником ОСОБА_6 апеляційній скарзі останній просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.05.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в мотивувальній частині вказати про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ст. 340 КК України, виключивши з резолютивної частини ухвали посилання на зобов`язання ОСОБА_8 з`являтися за викликом уповноважених осіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_14 не підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Зокрема, інкриміновані ОСОБА_8 , як неправосудні рішення не були оскаржені в апеляційному порядку, постановлені за наявності повноважень у судді, у порядку та спосіб, визначений КУпАП, із забезпеченням права на захист, а отже є такими, що відповідають вимогам зазначеного Кодексу та мають усі необхідні для судового рішення реквізити. Відомостей щодо спричинення будь-якої шкоди матеріали клопотання не містять. Крім того, особи, яких стосуються вказані судові рішення, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду, проте за викликом суду не з`явилися.

Захисник стверджує, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України не підтверджується жодним із наданих органом досудового розслідування доказом, а сам текст підозри є не конкретизованим. Висновки сторони обвинувачення про незаконність (неправосудність) постановлених ОСОБА_8 судових рішень не підтверджена наданими матеріалами провадження та суперечить вимогам закону, вказані обставини розслідуються у кримінальному провадженні з 06.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, проте про підозру за вказаною статтею ОСОБА_8 повідомлено не було.

Щодо порушення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали проголошена 07.05.2021 року, а її повний текст лише 12.05.2021 року. Лише після проголошення повного тексту сторона захисту змогла визначитись з необхідністю та наявністю підстав для її оскарження, а тому, на думку апелянта, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

У поданій захисником ОСОБА_7 апеляційній скарзі останній просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.05.2021 року скасувати та постановити нову, вказавши у мотивувальній частині ухвали про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ст. 340 КК України та виключивши з резолютивної частини ухвали покладене на ОСОБА_8 зобов`язання прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що оцінюючи підозру на дотримання вимог її обґрунтованості, слідчий суддя не врахував, що вона не містить відомостей про вчинення ОСОБА_8 будь-яких дій, які б перешкоджали організовувати проведення конкретного мітингу чи демонстрації у певний час та у конкретно визначеному місці, а постановлені ОСОБА_8 судові рішення жодним чином не стосувались мітингів чи демонстрацій. Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення є не конкретизованою та не відповідає вимогам ст. 277 КПК України.

Крім того, апелянт просить звернути увагу, що оцінка законності рішення суду можлива лише в площині апеляційної чи касаційної процедури його перегляду. Таким чином, дії сторони обвинувачення є незаконними, оскільки оцінка прийнятих ОСОБА_8 судових рішень має наслідком його притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник зазначає про процесуальні порушення при оголошенні повідомлення про підозру, що виявились зокрема у тому, що доручення заступника Генерального прокурора прокурорам групи прокурорів на вручення письмового повідомлення про підозру, яким останній фактично делегував свої повноваження на проведення вказаної процесуальної дії щодо особи, стосовно якої встановлений особливий порядок кримінального провадження безпідставно не оформлено у вигляді постанови, що свідчить про те, що повідомлення про підозру здійснено неуповноваженою особою, а сам ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного.

Щодо порушення строку на апеляційне оскарження, адвокат зазначає, що резолютивна частина ухвали була проголошена 07.05.2021 року, а її повний текст 12.05.2021 року, проте, без ознайомлення з повним текстом ухвали сторона захисту не мала можливості сформувати позицію щодо доводів апеляційної скарги, а тому апеляційна скарга була підготовлена після отримання повного тексту оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КПК України пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту було розглянуто з участю в судовому засіданні захисникаОСОБА_6 , з апеляційною скаргою захисник звернувся після отримання повного тексту оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Слідчими Управлінням з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 25.02.2014 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, та за фактом організації вищими службовими особами Міністерства внутрішніх справ України, зокрема ДДАІ МВС України за попередньою змовою з вищими службовими особами органів прокуратури, судової гілки влади, органів державної влади та інших невстановлених осіб масових зловживань службовим становищем, перевищення влади працівниками правоохоронного органу та прийняття суддями завідомо неправосудних рішень, з метою незаконного переслідування учасників руху «Автомайдан» під час масових акцій протесту у період з листопада 2013 по лютий 2014 років за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ст. 340, ч. 1 ст. 375, ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 376-1, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора.

Органом досудового розслідуванням зазначено, що рішенням Київської міської Ради народних депутатів від 07.12.1993 року № 33 ОСОБА_8 обрано народним суддею Залізничного районного суду м. Києва, а 21.12.1993 року зараховано суддею цього суду.
У період з 21.12.1993 рік по 26.05.2004 рік ОСОБА_8 обіймав посади судді та заступника голови суду у Залізничному, Солом`янському та Дніпровському районних судах м. Києва.
Указом Президента України від 26.05.2004 № 579/2004 ОСОБА_8 призначено головою Дніпровського районного суду м. Києва.
На підставі вищезазначеного Указу Президента України з 01.06.2004 року ОСОБА_8 приступив до виконання обов`язків голови Дніпровського районного суду м. Києва (наказ голови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.07.2004 № 171).
Рішенням Ради суддів України від 29.05.2009 року ОСОБА_8 повторно призначено головою Дніпровського районного суду м. Києва, та відповідно до його наказу від 01.06.2009 року № 62 він з 01.06.2009 року приступив до виконання обов`язків голови Дніпровського районного суду м. Києва.
Будучи призначеним на посаду, ОСОБА_8 прийняв присягу судді, відповідно до якої урочисто присягнув українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та - виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.
Таким чином, згідно з присягою судді, проголошеною ОСОБА_8 , він зобов`язався чесно і сумлінно виконувати обов`язки судді, здійснювати правосуддя, підкоряючись тільки закону, бути об`єктивним та справедливим.
Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.
Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
За ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-УІ) (далі - Закон), судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами утвореними згідно із законом. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.
Згідно із ст. 21 Закону місцевими загальними судами є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди.
Суддя місцевого суду здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом (ст. 23 Закону).
У ст. 47 Закону вказано, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому верховенством права.
Права судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя, визначаються Конституцією України, процесуальним та іншими законами. Суддя зобов`язаний додержуватися присяги судді. Суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді тощо (ст. 54 Закону).
У ст. 55 зазначеного Закону вказано, що суддя урочисто присягає об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов`язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.
Таким чином, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду судді Дніпровського районного суду м. Києва, постійно був наділений повноваженнями від імені держави здійснювати правосуддя та суворо дотримуватись вимог чинного законодавства України і згідно зі ст. 18 КК України виконував функції представника судової влади, тобто був службовою особою.
Орган досудового розслідування зазначає, що ОСОБА_8 , будучи професійним суддею, який відповідно до Закону наділений повноваженнями здійснювати правосуддя, дотримуючись при цьому норм Конституції України та інших нормативно-правових актів, грубо порушуючи норми процесуального і матеріального права та присягу судді, вчинив умисний злочин за таких обставин.
У відповідь на рішення Президента України ОСОБА_15 про відмову від підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, починаючи із 21.11.2013 року, у місті Києві на майдані Незалежності розпочалося проведення безстрокових заходів протесту громадян проти цього рішення у формі зборів, мітингів, походів і демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України, мета яких суперечила власним інтересам ОСОБА_15 .
Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.
Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.
Відповідно до ст. 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об`єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.
Здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає ніяким обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19.10.1973 № 2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.
Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
У ст. 39 Конституції України вказано, що у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Відповідно до ст. 15 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Згідно із ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
За ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У свою чергу, 29.12.2013 року на знак протесту проти жорстких дій влади та висловлення незгоди з діями й рішеннями органів державної влади (Кабінету Міністрів України, Президента України), місцевого самоврядування, окремих службових осіб і організацій громадяни України, реалізуючи своє конституційне право, організували та провели демонстрації, зокрема рух транспортних засобів у колонах дорогою від вул. Хрещатик у м. Києві до резиденції «Межигір`я», яка розташована в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, де було проведено мітинг. Того самого дня, після закінчення акцій протесту біля резиденції «Межигір`я» у селі Нові Петрівці, учасники Автомайдану на власних транспортних засобах з метою проведення мітингу та демонстрації здійснили автопохід до місць проживання високопосадовців держави.
У відповідь на зазначені дії в кінці грудня 2013 року (не пізніше 29.12.2013, більш точний час слідством не з`ясовано) невстановлені вищі посадові особи держави з керівництвом УДАІ МВС України розробили злочинний план, спрямований на протидію організації та проведенню мітингів і демонстрацій, які реалізовувалися шляхом руху транспортних засобів у колонах.
Відповідно до вказаного плану, починаючи з 29.12.2013 року, інспектори територіальних підрозділів УДАІ МВС України в м. Києві повинні складати завідомо неправдивий офіційний документ - рапорт про нібито невиконання певним учасником такого руху вимог працівника міліції щодо зупинки транспортного засобу.
Після чого такі рапорти спрямовувалися до відповідного місцевого відділу ДАІ за місцем реєстрації транспортного засобу, де уповноваженими службовими особами повинні складатися протоколи про начебто вчинення учасником Автомайдану та іншими протестувальниками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП (невиконання на вимогу працівника міліції зупинки автомобіля), та направлятися на розгляд до районних судів міста Києва та Київської області для винесення постанови про притягнення осіб до адміністративної відповідальності та позбавлення права керувати транспортним засобом на максимальний строк, таким чином незаконно перешкодити організації та проведенню мітингів і демонстрацій.
Із вказаною метою та на виконання зазначеного злочинного плану у період із 29.12.2013 рік по 10.01.2014 рік (точний час досудовим розслідуванням не з`ясовано) від невстановленої слідством особи у невідомий спосіб судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 надійшла вказівка про притягнення осіб, які брали учать у мітингах і демонстраціях, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та незаконно призначити найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією згаданої статті, а саме позбавлення права керування транспортним засобом. Як потім стало відомо, зазначені рішення він мав ухвалити у судових справах № 755/1158/14-п стосовно ОСОБА_16 та № 755/1143/14-п стосовно ОСОБА_17 .
Ці дії та рішення, у тому числі незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративного стягнення, були необхідними для залякування учасників акцій протесту й інших громадян і примушування громадян відмовитись організовувати та проводити мітинги й демонстрації. Таким чином намагалися протиправно перешкодити організації та проведенню мітингів і демонстрацій у місті Києві та інших регіонах України на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану).
При цьому ОСОБА_8 був обізнаний про те, що у листопаді 2013 року Президент України ОСОБА_15 вирішив відмовитись від підписання Угоди про асоціацію з Європейським Союзом, у результаті чого Кабінетом Міністрів України 21.11.2013 прийнято рішення про призупинення процесу підготовки до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом. Після цього, починаючи з 22.11.2013, на майдані Незалежності в місті Києві та в цілому в країні розпочалися безстрокові мітинги та демонстрації громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану).
У свою чергу, 29.12.2013 року старшим інспектором ДПС 2 взводу роти з обслуговування СП ДПС ДАІГУ МВС України в м. Києві старшим лейтенантом міліції ОСОБА_18 складено завідомо неправдивий офіційний документ - рапорт, який у подальшому передано до ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві та до якого внесено завідомо неправдиві відомості про те, що 29.12.2013 року під час несення служби згідно з дислокацією на СП НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 близько 13:39 рухалася колона автомобілів із символікою Євромайдану. З метою припинення порушення ПДР України, чинних станом на 29.12.2013 року, у частині невиконання водіями вимог п. 32.1 ПДР України (необхідність погодження з органами Державтоінспекції умов та порядку руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів) ОСОБА_19 за допомогою жезла та свистка подано вимогу про зупинку водію автомобіля марки «Джилі» моделі «MR 715А», д.н.з. НОМЕР_2 , однак він не виконав її і продовжив рух у складі колони. Інформацію стосовно незупинки цього автомобіля нібито негайно в телефонному режимі було передано до чергової частини полку ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого орієнтування нарядів. При цьому жоден із передбачених нормами КУпАП та Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, яка затверджена наказом МВС України від 27.03.2009 № 111 (далі - Інструкція від 27.03.2009 №111) заходів забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, які є обов`язковими для працівника ДПС ДАІ, не вживалися. У день начебто вчинення адміністративного правопорушення не проводилося адміністративного затримання особи, яка керувала автомобілем, транспортного засобу чи тимчасового вилучення посвідчення водія.
У подальшому, у період з 29.12.2013 рік по 09.01.2014 року, у не встановлений слідством час у приміщенні ДПС ДАІ при ГУ МВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, відбулася нарада, на якій начальник відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_20 передав вказаний рапорт за нез`ясованих слідством обставин старшому інспектору з дізнання В ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_21
09.01.2014 року о 15 год. 00 хв. старшим інспектором з дізнання ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_21 на підставі рапорту старшого інспектора ДПС 2 взводу роти з обслуговування СП ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_18 складено протокол серії АА2 № 906008 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Завершивши оформлення адміністративних матеріалів, у яких не містилося жодного доказу (документа), що підтверджував би дані про те, ким, коли, у якому порядку і за яких обставин було встановлено, що саме ОСОБА_16 перебував за кермом автомобіля в місці і в час, указані в рапорті, 13.01.2014 року цей протокол про адміністративне правопорушення направлено до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті.
Після надходження 13.01.2014 року матеріалів про вчинення ОСОБА_16 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, до Дніпровського районного суду м. Києва їм присвоєно реєстраційний № 755/1158/14-п та за результатом автоматизованого розподілу справ визначено для розгляду суддю ОСОБА_22 МУ судове засідання, яке було призначено на 25.01.2014 року, ОСОБА_16 не з`явився, оскільки належним чином про час та місце його проведення повідомлений не був, що підтверджується даними пошуку сервісу AT «Укрпошта» за 25.01.2014, наявними в матеріалах справи № 755/1158/14-п.
Водночас суддею ОСОБА_8 свідомо не взято до уваги той факт, що протокол про адміністративне правопорушення складено через шістнадцять діб після нібито вчинення правопорушення на підставі рапорту про виявлення правопорушення, який також складався із порушенням Інструкції від 27.03.2009 № 111 в частині обов`язку інспектора дорожньо-патрульної служби переслідувати правопорушника, який не виконав вимогу про зупинку, та оповістити оперативного чергового з метою організації зупинки порушника.
Разом із тим ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність у матеріалах справи № 755/1158/14-п доказів отримання ОСОБА_16 посвідчення водія відповідної категорії та керування ним автомобілем марки «Джилі» моделі «MR 715А», д.н.з. НОМЕР_2 , умисно проігнорував вимоги п. 1.10 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно з яким водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
При цьому ОСОБА_8 достовірно знав про злочинні наміри керівництва вищих посадових осіб держави, а також керівників правоохоронних та судових органів у протиправний спосіб перешкоджати організації та проведенню мітингів і демонстрацій, які відбувались в місті Києві та інших регіонах України, зокрема шляхом незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративних стягнень, щоб залякати учасників та інших громадян і таким чином змусити відмовитись надалі організовувати та проводити мітинги та демонстрації.
ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи з прямим єдиним умислом, свавільно зловживаючи повноваженнями судді, переслідуючи нелегітимні цілі, прикриваючись вимогами закону, усвідомлюючи, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративного стягнення сприятиме залякуванню громадян щодо подальшої організації і проведення мітингів та демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану) в місті Києві та інших регіонах України, за відсутності доказів та обставин, що обтяжують відповідальність особи, попри вимоги ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП 25.01.2014 року після 11:30 (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, розташованого за адресою: вул. І. Сергієнка, З, м. Київ, будучи впевненим, що ОСОБА_16 брав участь у демонстраціях, ухвалив постанову в судовій справі № 755/1158/14-п про визнання ОСОБА_16 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та незаконно призначив найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією вказаної статті, а саме позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців, тим самим довів свій єдиний прямий умисел до кінця та вчинив незаконне перешкоджання організації та проведенню мітингів і демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану) в місті Києві та інших регіонах України.
У подальшому за результатами перегляду на підставі ст. 4 Закону України«Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» № 743-VII від 21.02.2014 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 . Постановою від 28.02.2014 звільнив ОСОБА_16 від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП.
Також, 29.12.2013 року інспектором ДПС 2 взводу роти СП полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві старшим прапорщиком міліції ОСОБА_23 складено завідомо неправдивий офіційний документ - рапорт, який у подальшому передано до В ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та до якого внесено завідомо неправдиві відомості про те, що 29.12.2013 року під час несення служби згідно з дислокацією на СП НОМЕР_1 , що на АДРЕСА_2 , близько 13:31 рухалася колона автомобілів із символікою Євромайдану. З метою припинення порушення ПДР України, чинних станом на 29.12.2013 року, у частині невиконання водіями вимог п. 32.1 ПДР України (необхідність погодження з органами Державтоінспекції умов та порядку руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів) ОСОБА_23 за допомогою жезла та свистка подано вимогу про зупинку водію автомобіля марки «Шевролет» моделі «Лачетті», д.н.з. НОМЕР_3 , однак він не виконав її і продовжив рух у складі колони. Інформацію стосовно незупинки цього автомобіля нібито негайно в телефонному режимі було передано до чергової частини полку ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого орієнтування нарядів. При цьому жоден із передбачених нормами КУпАП та Інструкції від 27.03.2009 року № 111 заходів забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, які є обов`язковими для працівника ДПС ДАІ, не вживалися. У день начебто вчинення адміністративного правопорушення не проводилося адміністративного затримання особи, яка керувала автомобілем, транспортного засобу чи тимчасового вилучення посвідчення водія.
У подальшому, у період з 29.12.2013 року по 09.01.2014 року, у не встановлений слідством час у приміщенні ДПС ДАІ при ГУ МВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, відбулася нарада, на якій начальник відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_20 передав вказаний рапорт за нез`ясованих слідством обставин інспектору сектору ОДР В ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_24
09.01.2014 року о 16:00 інспектором сектору ОДР В ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_24 на підставі рапорту інспектора ДПС 2 взводу роти СП полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві старшого прапорщика міліції ОСОБА_23 складено протокол серії АА2 № 906626 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП стосовно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Завершивши оформлення адміністративних матеріалів, у яких не містилося жодного доказу (документа), що підтверджував би дані про те, ким, коли, у якому порядку і за яких обставин було встановлено, що саме ОСОБА_17 перебувала за кермом автомобіля в місці і в час, указані в рапорті, 13.01.2014 року цей протокол про адміністративне правопорушення направлено до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті.
Після надходження 13.01.2014 року матеріалів про вчинення ОСОБА_17 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, до Дніпровського районного суду м. Києва їм присвоєно реєстраційний № 755/1143/14-п та за результатом автоматизованого розподілу справ визначено для розгляду суддю ОСОБА_8 . У судове засідання, яке було призначено на 25.01.2014 року, ОСОБА_17 не з`явилась.
Водночас суддею ОСОБА_8 свідомо не взято до уваги той факт, що протокол про адміністративне правопорушення складено через шістнадцять діб після нібито вчинення правопорушення на підставі рапорту про виявлення правопорушення, який також складався із порушенням Інструкції від 27.03.2009 року № 111 в частині обов`язку інспектора дорожньо-патрульної служби переслідувати правопорушника, який не виконав вимогу про зупинку, та оповістити оперативного чергового з метою організації зупинки порушника.
Разом із тим ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність у матеріалах справи № 755/1143/14-п доказів отримання ОСОБА_17 посвідчення водія відповідної категорії та керування нею автомобілем марки «Шевролет» моделі «Лачетті», д.н.з. НОМЕР_3 , умисно проігнорував вимоги п. 1.10 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, згідно з яким водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
При цьому ОСОБА_8 достовірно знав про злочинні наміри керівництва вищих посадових осіб держави, а також керівників правоохоронних та судових органів у протиправний спосіб перешкоджати організації та проведенню мітингів і демонстрацій, які відбувались в місті Києві та інших регіонах України, зокрема шляхом незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративних стягнень, щоб залякати учасників та інших громадян і таким чином змусити відмовитись надалі організовувати та проводити мітинги та демонстрації.
Далі ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи з прямим єдиним умислом, свавільно зловживаючи повноваженнями судді, переслідуючи нелегітимні цілі, прикриваючись вимогами закону, усвідомлюючи, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративного стягнення сприятиме залякуванню громадян щодо подальшої організації і проведення мітингів та демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдан) в місті Києві та інших регіонах України, за відсутності доказів та обставин, що обтяжують відповідальність особи, попри вимоги ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП, 25.01.2014 року після 09.30 (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, розташованого за адресою: вул. І. Сергієнка, 3, м. Київ, будучи впевненим, що ОСОБА_17 брала участь у демонстраціях, ухвалив Постанову в судовій справі № 755/1143/14-п про визнання ОСОБА_17 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та незаконно призначив найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією вказаної статті, а саме позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців, тим самим довів свій єдиний прямий умисел до кінця та вчинив незаконне перешкоджання організації та проведенню мітингів і демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдан) в місті Києві та інших регіонах України.
У подальшому за результатами перегляду на підставі ст. 4 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» №743-УІІ від 21.02.2014 суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 . Постановою від 28.02.2014 року звільнив ОСОБА_17 від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП.
12.04.2021 року за дорученням заступника Генерального прокурора прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судді у відставці, на теперішній час адвокату, вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України.
19.04.2021 року слідчий першого відділу Управління з розслідувань злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 за погодженням із заступником начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що вказані та інші зібрані фактичні відомості у своїй сукупності дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні умисного кримінального правопорушення, поєднаного з використанням службового становища та направленого на перешкоджання учасникам мирних акцій протесту, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зобов`язано ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, у провадженні якого перебуватиме кримінального провадження, прокурора та суду.
З таким висновком слідчого судді колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Дослідивши наявні в матеріалах провадження докази, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України.
Так, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 Рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ст. 340 КК України, він підозрюється у незаконному перешкоджанні організації та проведенню мітингів і демонстрацій, вчиненому службовою особою(текст підозри).

Безпосередньо з повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 у період із 29.12.2013 рік по 10.01.2014 рік (точний час досудовим розслідуванням не з`ясовано) від невстановленої слідством особи у невідомий спосіб як судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказівка про притягнення осіб, які брали учать у мітингах і демонстраціях, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та незаконно призначити найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією згаданої статті, а саме позбавлення права керування транспортним засобом. Зазначені рішення він мав ухвалити у судових справах № 755/1158/14-п стосовно ОСОБА_16 та № 755/1143/14-п стосовно ОСОБА_17 .

Тобто, ці дії та рішення, у тому числі незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративного стягнення, були необхідними для залякування учасників акцій протесту й інших громадян і примушування громадян відмовитись організовувати та проводити мітинги й демонстрації. Таким чином намагалися протиправно перешкодити організації та проведенню мітингів і демонстрацій у місті Києві та інших регіонах України на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану).

Фактично, згідно тексту підозри ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він, перебуваючи на посаді судді Дніпровського районного суду м. Києва, будучи службовою особою, діючи з прямим єдиним умислом, свавільно зловживаючи своїми повноваженнями, переслідуючи нелегітимні цілі, прикриваючись вимогами закону, усвідомлюючи, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративного стягнення сприятиме залякуванню громадян щодо подальшої організації і проведення мітингів та демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану) в місті Києві та інших регіонах України, за відсутності доказів та обставин, що обтяжують відповідальність особи, попри вимоги ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП 25.01.2014 року після 11:30 та 25.01.2014 року після 09.30 (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, розташованого за адресою: вул. І. Сергієнка, 3, м. Київ, будучи впевненим, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 брали участь у демонстраціях, ухвалив Постанову в судовій справі № 755/1158/14-п про визнання ОСОБА_16 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та Постанову в судовій справі № 755/1143/14-п про визнання ОСОБА_17 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та незаконно призначив найбільш суворий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією вказаної статті, а саме позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 (шість) місяців, тим самим довів свій єдиний прямий умисел до кінця та вчинив незаконне перешкоджання організації та проведенню мітингів і демонстрацій на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України (Євромайдану) в місті Києві та інших регіонах України.

Таким чином орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_8 достовірно знав про злочинні наміри керівництва вищих посадових осіб держави, а також керівників правоохоронних та судових органів у протиправний спосіб перешкоджати організації та проведенню мітингів і демонстрацій, які відбувались в місті Києві та інших регіонах України, зокрема шляхом незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та призначення найсуворішого виду адміністративних стягнень, щоб залякати учасників та інших громадян і таким чином змусити відмовитись надалі організовувати та проводити мітинги та демонстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2013 року було організовано та проведено демонстрації, зокрема рух транспортних засобів у колонах дорогою від вул. Хрещатик у м. Києві до резиденції «Межигір`я», яка розташована в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, де було проведено мітинг. Того самого дня, після закінчення акцій протесту біля резиденції «Межигір`я» у селі Нові Петрівці, учасники Автомайдану на власних транспортних засобах з метою проведення мітингу та демонстрації здійснили автопохід до місць проживання високопосадовців держави.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 340 КК України полягає в незаконному перешкоджанні організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Суб`єктом злочину є службова особа, яка використовують своє службове становище для перешкоджання організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.
Основним безпосереднім об`єктом злочину є внутрішній та міжнародний авторитет нашої держави. Його додатковим об`єктом можуть бути життя і здоров`я, воля, честь і гідність особи.

Тобто, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України полягає у незаконному перешкоджанні організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, як зазначалося вище, фактично полягає у вчиненні діянь, які спрямовані на те, щоб унеможливити організацію чи проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 340 КК України має місце тоді, коли відповідні збори, мітинги, вуличні походи і демонстрації або ще взагалі не організовувалися, або організовані, але ще не проводяться.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 не можуть бути визнанні такими, що були спрямовані на перешкоджання,обмеження конституційного права громадян України брати участь у політичних акціях (зборах, мітингах, вуличних походах і демонстраціях), оскільки ухвалені ОСОБА_8 як суддею постанови в справах про адміністративні правопорушення були постановлені після проведення вказаних мітингів і жодним чином не могли унеможливити їх проведення.
Тому слід прийти до висновку про помилковість тверджень сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_8 злочинних дій щодо незаконного перешкоджання організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненого службовою особою, тобто про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, тобто тих, якими слідчий обґрунтовує ризики у клопотанні. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

А за положеннями п.3 ч.1 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.

Системний аналіз вказаних норм кримінально-процесуального закону дає підстави вважати, що за відсутності підстав для застосування запобіжного заходу - а саме відсутності як обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і відсутності будь-яких ризиків, взагалі не є можливим застосування будь-яких запобіжних заходів, навіть і більш м`яких, оскільки відсутність таких ризиків не потребує застосування будь-яких заходів для їх запобігання.

Колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, які б давали підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. ст. 177 КПК України, оскільки жодним чином посилання органу досудового розслідування на можливість ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на учасників процесу, не підтверджується наданими до клопотання матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті.

Виходячи з того, що органом досудового розслідування не доведені обставини наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні, неможливості застосування будь-якого запобіжного заходу до особи, щодо якої не встановлені обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч.1 ст. 194 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених кримінально-процесуальним законом підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 .

За таких обставин апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід задовольнити частково, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає скасуванню як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, принципів правової визначеності та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, з постановленням колегією суддів нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 176 178, 181, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити захисникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідувань злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 , погоджене заступником начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зобов`язано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, у провадженні якого перебуватиме кримінального провадження, прокурора та суду, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідувань злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 , погоджене заступником начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3