ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 766/4526/21
Номер провадження 11-кп/819/1095/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

Секретарі ОСОБА_5 ,

Прокурора ОСОБА_6 ,

Захисника адвоката ОСОБА_7 ,

Обвинуваченого ОСОБА_8 ,

Перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002459 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 31 грудня 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить зазначене судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Надані протоколи допиту потерпілих, свідків, протоколи огляду місця події свідчать лише про фіксування фактів вчинення злочину і не стосується ОСОБА_8 . На думку захисника зазначені докази є недопустимими.

Крім того прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, злочин у якому його обвинувачують не стосується посягання на життя та здоров`я. Обвинувачений розуміє відповідальність за порушення покладених на нього обов`язків у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0002459 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

01 листопада 2021 року в судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні звернуся до суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що заявлені ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися. Також прокурор звернув увагу на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_8 .

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування під час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Посилання апеляційної скарги захисника на те, що повідомлена ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою, а докази надані стороною обвинувачення недопустимими, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки як вбачається із матеріалів провадження на даний час Херсонським міським судом Херсонської області здійснюється розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 по суті. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та стороною обвинувачення надаються докази на підтвердження вини ОСОБА_8 .

Питання щодо допустимості чи недопустимості доказів згідно вимог чинного кримінального процесуального законодавства не є предметом дослідження під час вирішення питання щодо продовження дії запобіжного заходу. Натомість підставами продовження дії запобіжного заходу являється наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також дані про особу обвинуваченого.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними, не зменшилися та продовжують існувати. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованого обвинуваченому злочину проти власності, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме до 5 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про негативну репутацію та стійкість злочинної спрямованості дій обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не зайнятий, є обвинуваченим у вчинення тяжкого кримінального правопорушення проти власності в іншому кримінальному провадженні, перебував у розшуку.

Вказані відомості про характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також відомості про його особу вказують на те, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність, чи незаконно впливати на свідків чи потерпілого в кримінальному провадженні, які ще не допитані під час судового розгляду, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні. Наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2021 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4