Справа № 487/5387/21
Провадження № 1-кс/487/5232/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 року
Слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000250,
В С Т А Н О В И В :
06.09.2021року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просив скасувати арешт на транспортний засіб мопед Sabur SB50QSA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску; тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 , які були арештовані у кримінальному провадженні № 0000250.
В обґрунтування клопотання заявник зазначив , що на даний час відпала необхідність у накладеному на майно арешті, оскільки по кримінальному проваджені проведені експертизи та інші слідчі дії, але арешт на майно не скасований, а заявник позбавлений можливості реалізувати права власника майна.
У судове засідання заявник не з`явився, в заяві просив розглядати клопотання без його участі та задовольнити вимоги.
Дослідивши матеріали клопотання та докази, які долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Слідчим суддею встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.08.2021року накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження № 0000250, в тому числі на мопед Sabur SB50QSA, д.н.з ВЕАА2424, 2008 року випуску; тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 ;.
Як вбачається із заяви слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Миколаєві) ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 , яка надійшла на адресу суду 09.09.2021року, на даний час кримінальне провадження № 0000250 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені,зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.
Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Згідно зі ст.174 КПК як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, у тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом унесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, у тому числі в кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, КПК не передбачає.
Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи держвлади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з п.2 ч.1 ст.7, ч.1 ст.9 КПК є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів держвлади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.
Разом з тим кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє такі відносини. Зокрема, після прийняття зазначеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, утрачає відповідну концептуальну властивість.
Із припиненням кримінального провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження , з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги заявлені ОСОБА_3 про скасування арешту майна ґрунтуються на праві власності та виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, а тому відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду України в постанові від 15.05.2019 року у справі №372/2904/17-ц.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що клопотання заявника ОСОБА_5 про скасування арешту майна задоволенню не підлягає, оскільки скасування арешту в даному випадку за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Керуючись ст. ст. 174, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на транспортний засіб, мопед Sabur SB50QSA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску та на тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 у кримінальному провадженні № 0000250 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1