ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 674/1772/18
Провадження № 11-кп/4820/159/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000447 від 11 серпня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року,
в с т а н о в и л а :

Цим вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працює, студента, не має судимостей,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня затримання.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 200 000 грн моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 не обирався.
Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, 10 серпня 2018 року о 23 год 40 хв неподалік в`їзду в смт Смотрич Кам`янець-Подільського району (колишній Дунаєвецький район) Хмельницької області з боку с. Петрівське на узбіччі 34 кілометра автодороги ГуківДунаївціМогилів-Подільський, неподалік Смотрицької дільниці Дунаєвецької ДЕД під час суперечки та шарпанини між друзями ОСОБА_10 та друзями ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_6 умисно завдав металевим розвідним ключем, якого тримав у правій руці, один удар у голову з лівого боку потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив тому тілесні ушкодження у вигляді закритого вдавленого депресійного перелому скроневої та тім`яної кісток зліва, геморагічного забою лівої скроневої та лівої тім`яної часток головного мозку, забою м`яких тканин лівої скроневої ділянки з розвитком травматичного церебрального набряку головного мозку з розвитком афазії (порушення мови), які згідно висновку експерта № 413від 30 серпня 2018 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняє загрозливі для життя явища і котре без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчується чи може закінчитись смертю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 16 вересня 2021 року в частині призначеного йому покарання призначити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75, 76 КК України з максимальним іспитовим строком.
Указував, що, не оспорює наявність вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, але не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині призначення основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Уважав, що призначене покарання є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, оскільки за своїм розміром воно є несправедливим внаслідок суворості і підлягає зміні в бік пом`якшення через порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування норм закону про кримінальну відповідальність.
Зазначав, що не погоджується з вироком суду першої інстанції і через його несправедливість, необґрунтованість, недотримання принципу гуманізму.
Стверджував, що при дослідженні в процесі судового розгляду доказів вини стосовно фактичних обставин інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, судом не взято до уваги низку обставин, які знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та пом`якшують покарання.

Зауважував, що місцевим судом докази досліджено формально, а зазначені в судовому рішенні показання є перекрученими та не відповідають дійсним обставинам.

Уважав, що місцевим судом зроблено помилкові та безпідставні висновки щодо відсутності його щирого каяття у вчинені інкримінованого злочину.

У ході судового розгляду він відразу визнав свою вину, повідомляв про своє каяття, давав викривальні показання, публічно в приміщенні суду, а також поза судовим засіданням, коли особисто передав кошти потерпілому, а він їх отримував та писав розписки та й ще раніше, неодноразово просив пробачення у потерпілого, засуджував свою протиправну поведінку, висловлював при цьому жаль з приводу того, що відбулось, наголошував на тому, що готовий нести відповідальність за свої дії, повністю відшкодував потерпілому майнову шкоду та частково моральну, тобто, вчиняв активні дії, які фактично усувають негативні наслідки злочину. Зазначав, що готовий здійснювати відшкодування заподіяної шкоди і надалі, що відображено в матеріалах кримінального провадження і в загальному говорить про його бажання виправити те, що заподіяно.
Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги відомості, що його характеризують та досудову доповідь органу пробації, згідно яких його виправлення можливе без ізоляції від суспільства
Звертав увагу суду на те, що позиція потерпілого ОСОБА_9 не була такою однозначною, адже будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 спочатку вибрав нейтральну позицію. Однак, надалі, діючи всупереч вимогам ст.364 КПК України, головуючий втрутився в хід судових дебатів, перервав виступ потерпілого ОСОБА_9 та без повернення для з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження (ч.5 ст.364 КПК України), провів допит потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого ставив як уточнюючі, так і навідні запитання. Далі після навідного запитання головуючого потерпілий сформував нову позицію і висловився про реальну міру покарання щодо нього.

Отож, за таких обставин процедуру з`ясування позиції потерпілого ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому покарання в ході допиту під час судових дебатів не можна вважати безсумнівною, а сама думка потерпілого ОСОБА_9 щодо виду та розміру призначення покарання підлягає уточненню.
Відтак, приймаючи рішення про неможливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суд не навів належних та обґрунтованих мотивів того, що реальне відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.
Тому, враховуючи всі наведені вище обставини та доводи, уважав за можливе застосувати до нього положення ст.75 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі не оспорюється висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, наведених у вироку, бо він підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про його винність у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя.

Усі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.ст.65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не має судимості, не працює, неодружений, студент, характеризується позитивно, на обліках в медичних установах не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації.

Ураховуючи викладене, зважаючи на позицію потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на реальному покаранні для обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст.50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, належним чином умотивувавши таке рішення у вироку.

З урахуванням завданих потерпілому наслідків, що призвело до погіршення стану його здоров`я, неможливості повноцінно фізично працювати та реалізувати себе в суспільстві через дефекти його мови, таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даним про його особу та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням цього підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим, апеляційний суд не вбачає.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував молодий вік обвинуваченого, його позитивну характеристику та наявність пом`якшуючої обставини, призначив покарання в мінімальних межах, визначених санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено часткове відшкодування завданих збитків.

При цьому місцевий суд у своєму рішенні навів переконливі мотиви, чому не вважає, що ОСОБА_6 щиро розкаявся.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідним, достатнім та справедливим.

Колегія суддів уважає, що саме таке покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари.

Навіть часткове відшкодування в ході апеляційного розгляду завданої моральної шкоди, визначеної рішенням місцевого суду, не може суттєво вплинути на вид та розмір, призначеного йому реального покарання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, які зазначені в ній, фактично були враховані при призначенні покарання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.
Отже, вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України і підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3