Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2021 року

м. Київ
справа № 953/21737/19
провадження № 51-4507ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 серпня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004514, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Жовтневого районного суду м. Луганська від 19 липня 2004 року за ч. 3 ст. 185, ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 23 липня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду від 11 серпня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Визначено обчислювати ОСОБА_5 початок строку відбування покарання з дня його затримання, а саме з 3 жовтня 2020 року, та залишено останньому запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання про речові докази та цивільний позов.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 3 жовтня 2019 року, приблизно о 13:30, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Парк Молодіжний», яка розташована неподалік будинку № 100 по вул. Пушкінська, що у м. Харків, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, зірвав із шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок з ладанкою, вартістю 5384 гривень 07 копійок, яким не зміг розпорядитись оскільки відразу був затриманий сторонніми особами.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 2 серпня 2021 рокувирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , зазначаючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати дії останнього на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у межах санкції вказаної статті.

Аргументуючи свою позицію зазначає, що суди дійшли помилкового висновку про наявність у ОСОБА_5 судимості і щодо кримінально-правової кваліфікації його дій з ознакою «повторність», оскільки в матеріалах провадження відсутня належним чином завірена копія вироку Ленінського районного суду м. Луганська від 23 липня 2010 року, яка б підтверджувала зазначені обставини. Вважає, що відомості, які містяться у довідці Управління інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України (далі УІАЗ МВС України) не можуть собою підмінити відсутню копію судового рішення.
Крім цього, на думку захисника, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , не дотримався принципу індивідуалізації міри примусу та залишив поза увагою наявність у даному кримінальному провадженні пом`якшуючих обставин, призначивши надмірно суворе покарання.
В свою чергу, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого належним чином не перевірив та дійшов помилкового висновку про законність ухваленого вироку.
Мотиви Суду
За змістом ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, при цьому він перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального і процесуального права та правової оцінки, з огляду на ті фактичні обставини справи, які встановлені й визнані доведеними судами першої та апеляційної інстанцій (судами факту).
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 цього Кодексу.
Касаційні доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості є неприйнятними з огляду на таке.
Місцевий суд, дослідивши усі докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та кваліфікував його дії як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При цьому, встановлюючи наявність у ОСОБА_5 непогашеної судимості і наявності такої кваліфікуючої ознаки як «повторність», суд послався на довідку УІАЗ МВС України в Харківській області та відомості, отримані з Департаменту інформатизації МВС України, згідно яких ОСОБА_5 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Луганська від 19 липня 2004 року за ч. 3 ст. 185, ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, від відбування якого він був звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 5 липня 2006 року; та вироком Ленінського районного суду м. Луганськ від 23 липня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, дані про звільнення від відбування якого відсутні. Також було встановлено, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, останнього було взято під варту 19 жовтня 2008 року.

За таких обставин суд, керуючись положеннями ст. 32 КК України, обґрунтовано дійшов висновку, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати із ознакою «повторності», не піддаючи сумніву достовірність відомостей наданих із Єдиної інформаційної системи МВС України (далі - ЄІС МВС України).
Із вказаними висновками місцевого суду погодилась колегія суддів Харківського апеляційного суду, яка окрім іншого зазначила, що відомості з УІАЗ МВС України свідчать про наявність у обвинуваченого правового стану, який виникає у зв`язку із його засудженням до кримінального покарання і тягне настання для нього певних негативних правових наслідків.
Переконливих доводів, які б спростовували вказані висновки судів щодо кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_5 захисник у касаційній скарзі не наводить, а його посилання на правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 1 серпня 2019 року (справа № 759/10162/17, провадження № 51-7574км18) та постанові об`єднаної палати від 14 вересня 2020 року (справа № 591/4366/18, провадження № 51-1122кмо20) не заслуговують на увагу, оскільки вони стосуються конкретних кримінальних проваджень з іншими фактичними обставинами, за яких стороною обвинувачення на підтвердження факту раніше існуючої судимості не було надано взагалі жодних даних.
Твердження захисника, що інформація про засудження ОСОБА_5 , яка міститься у довідці УІАЗ МВС України не є тотожною тій, що відображена у відповідному вироку суду є неспроможними, оскільки вказані відомості до персонально-довідкової картотеки ЄІС МВС України про його притягнення до кримінальної відповідальності сформовані безпосередньо на основі даних такого судового акту і похідних від нього процесуальних документів.
Що стосується посилань на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого у зв`язку із недотриманням судами принципу індивідуалізації міри примусу та залишенням поза увагою наявності у даному кримінальному провадженні пом`якшуючих обставин слід вказати наступне.
Місцевий суд призначаючи ОСОБА_5 міру покарання, зважив на тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, характер та суспільну небезпеку скоєного, наявність пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу та частково визнає позовні вимоги.
У сукупності наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 міри примусу із врахуванням вимог ст. 68 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_5 покарання, взяв до уваги обставини, які були враховані районним судом, та дійшов висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого в цій частині до задоволення не підлягають, а усі суб`єктивні та об`єктивні чинники, про які зазначала сторона захисту, вже були враховані при призначенні покарання, розмір якого знаходиться у нижній межі санкції частини статті, що передбачає відповідальність за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи зазначені дані, тяжкість вчиненого злочину та конкретні обставини протиправного діяння, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_5 покарання справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень норм права, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень не встановлено, а судові рішення відповідають вимог ст. 370 і 419 КПК України.
З огляду на наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 серпня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3