Справа № 573/1864/21
Номер провадження 1-кс/573/484/21
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2021 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, раніше судимого:

1) 18 серпня 1993 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Сумського обласного суду від 21 вересня 1993 року вирок змінений, встановлений іспитовий строк 2 роки;

2) 14 грудня 1993 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі;

3) 05 червня 1998 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 1961, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 24 травня 2002 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

5) 21 серпня 2002 року вироком Краснопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

6) 22 червня 2007 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

7) 27 листопада 2009 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

8) 11 жовтня 2013 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 297, ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

9) 16 грудня 2015 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі;

10) 21 лютого 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 69, 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

11) 12 липня 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

12) 30 серпня 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі;

Звільненого 21 жовтня 2021 року,

- запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
в с т а н о в и в :
10 листопада 2021 року слідча ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що 28 жовтня 2021 року близько 22:00 години ОСОБА_4 , будучи раніше судимий за корисливі злочини, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 перебували в приміщенні непрацюючої прохідної колишнього Куянівського цукрового заводу, розташованого за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Куянівка, вул. Кайдаша, де розпивали спиртні напої. У ході розпивання спиртних напоїв, знаходячись у вказаному приміщенні, ОСОБА_4 з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_7 раптово вирішив скоїти несподівану для потерпілого агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне відкрите заволодіння його майном. Реалізовуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, мають відкритий для сторонніх осіб характер, які усвідомлювали цю обставину, ОСОБА_4 того ж самого дня близько 22 години 20 хвилин наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого вуха ОСОБА_7 .

Продовжуючи свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 відкрито заволодів в умовах очевидності для потерпілого його майном: грошовими коштами в сумі 1400 гривень, мобільним телефоном марки Maxcom Classic MM 236, чорного кольору, придбаним 25 жовтня 2021 року новим за 649 гривень, карткою пам`яті miсro SD Touch & Go 8 GB, придбаною 25 жовтня 2021 року новою за 129 гривень.

У подальшому, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину та таким чином отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Вказані відомості внесені до ЄРДР 29 жовтня 2021 року за №0000315 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім цього, 07 листопада 2021 року близько 17:00 години ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, прийшов до домогосподарства ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, переліз через паркан, що огороджує домогосподарство ОСОБА_9 , і таким чином опинився на його території. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 підійшов до жилого будинку та через незачинені двері проник у середину. Вслід за ним, не побачивши останнього, зайшла потерпіла ОСОБА_9 . Знаходячись у приміщенні будинку, ОСОБА_4 з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , раптово вирішив скоїти несподівану для потерпілої агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння її майном. Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, того ж самого дня, близько 17 години 20 хвилин накинув останній на голову одяг, що лежав у будинку на меблях, штовхнувши при цьому в спину потерпілу ОСОБА_9 , від чого остання впала на підлогу.

Продовжуючи вчиняти розбійний напад на ОСОБА_9 , спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я в приміщенні даного будинку, ОСОБА_4 сівши на спину потерпілій, яка лежала на підлозі в будинку, почав здавлювати горло останній, вимагаючи при цьому, щоб ОСОБА_9 віддала йому її власні грошові кошти. Потерпіла ОСОБА_9 , злякавшись за власне життя, погодилась віддати ОСОБА_4 всі грошові кошти, які знаходилися в приміщенні веранди, після чого вони разом піднялись з підлоги та пішли в приміщення веранди, де ОСОБА_9 перебуваючи позаду ОСОБА_4 виштовхнула його з власного будинку через незачинені двері, після чого зачинилась всередині будинку.

Внаслідок фізичного насильства, застосованого під час нападу, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 9-го ребра справа.

Вказані відомості внесені до ЄРДР 07 листопада 2021 року за №0000322 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України. 08 листопада 2021 року в кримінальному провадженні було змінено правову кваліфікацію на ч. 3 ст. 187 КК України.

08 листопада 2021 року вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження, якому присвоєно №0000315.

08 листопада 2021 року об 11 годині 41 хвилина ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а о 17 годині 35 хвилин йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

У ході досудового розслідування відносно ОСОБА_4 зібрано достатньо доказів, які свідчать про вчинення ним тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років, а також особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

На існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків слідча зазначила те, що ОСОБА_4 усвідомлює, що за вчинені ним злочини передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі, останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень, з місць позбавлення волі звільнився лише 21 жовтня 2021 року, а вже 28 жовтня 2021 року скоїв новий умисний злочин. Вказане свідчить про схильність ОСОБА_4 до вчинення нових кримінальних правопорушень, зокрема, пов`язаних з фізичним насильством, а також ймовірність спроби останнього переховуватися від органів досудового розслідування.

ОСОБА_4 особисто знайомий з потерпілими та свідками в кримінальному провадженні, а тому є підстави вважати, що він, перебуваючи на свободі, матиме можливість незаконно впливати на них через застосування погроз або фізичної сили, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування.

Вчинений ОСОБА_4 злочин відносно ОСОБА_9 викликав суттєвий негативний резонанс у суспільстві, а отже перебування підозрюваного на волі може призвести до загрози його життю та здоров`ю та інших негативних наслідків, які можуть вплинути на хід розслідування.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_4 свою вину за пред`явленою підозрою визнав частково та просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України та п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається зі статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо поняття «обґрунтована підозра» суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує позицію ЄСПЛ, відображену в п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року в справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення та в п. 32 рішення в справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, пред`явлена ОСОБА_4 підозра за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 29 жовтня 2021 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 29 жовтня 2021 року;

- протоколом огляду місця події від 07 листопада 2021 року;

- протоколами допиту потерпілої ОСОБА_9 від 08 листопада 2021 року;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 08 листопада 2021 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим від 09 листопада 2021 року;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 08 листопада 2021 року;

- протоколом затримання ОСОБА_4 від 08 листопада 2021 року;

- протоколом допиту підозрюваного від 08 листопада 2021 року.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме: питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів дійшов висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочинів, підозра в яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Також, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі. Віднесення вказаних злочинів до категорії тяжких та особливо тяжких свідчить про ступінь можливої суспільної небезпечності особи підозрюваного та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду.

До того ж, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, існує обґрунтований ризик незаконного впливу останнього на потерпілих та свідків, вчинення перешкод слідству, що може вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду.

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 був звільнений з виправної колонії, де відбував покарання у виді позбавлення волі, лише 21 жовтня 2021 року, а злочини відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вчинені 28 жовтня та 07 листопада 2021 року відповідно. Зазначене свідчить, що підозрюваний належних висновків для себе не зробив та про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

При вирішенні клопотання суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену в рішенні «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, відповідно до якої особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. При цьому обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків також є належною підставою для первинного взяття під варту (рішення від 15 вересня 2009 року в справі «Ямрозі проти Польщі», рішення від 10 лютого 2011 року в справі «Плєшков проти України»).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані вище обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а тому застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання заявленим ризикам, у зв`язку з чим вважаю за необхідне клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту задовольнити.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів пов`язаних із застосування насильства, з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, то слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Клопотання слідчої Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 години 41 хвилини 06 січня 2022 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали слідчого судді по 06 січня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя