Справа № 302/578/21
У Х В А Л А
(в повному обсязі)

06.09.2021 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя - ОСОБА_1 ,

з участю: секретар с/з ОСОБА_2 ,

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпіла - ОСОБА_4 , представник потерпілої адвокат - ОСОБА_5 ,

особа стосовно, якої розглядається клопотання - ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в районному суді смт Міжгір`ї Закарпатської області справу кримінального провадження № в ЄРДР 0000055 від 17.04.2021 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, раніше не судимого, непрацюючого, неодруженого, особа з інвалідністю ІІ-ї групи, - за клопотанням Хустської окружної прокуратури про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 14.04.2021 біля 16 годин, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 в спальній кімнаті, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, затяв сварку зі своєю мамою ОСОБА_4 , 1933 р.н., з якою мешкає в зазначеному будинку, і під час сварки умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс множинні удари кулаками рук в область голови. Унаслідок цих дій ОСОБА_4 вибігла на подвір`я, де ОСОБА_6 наздогнав її та повалив на землю і знову наніс їй множинні удари руками по голові. Ці дії ОСОБА_6 були припинені сторонніми особами.

У результаті протиправних дій ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 44/м від 28.-4.2021 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження: у вигляді синців на шкірних покривах чолової ділянки справа та зліва, на підборідді, струс головного мозку, ЗЧМТ. Ці тілесні ушкодження потягнули за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня, виникли від дії тупих твердих предметів або предмета з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму дії, якими могли бути пальці рук, зведені в кулак сторонньої особі і кваліфіковані експертом як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, - у відповідності до пункту 2.3.2, 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ( затв. наказом № 6 від 17.01.1995 МОЗ України).

Згідно з висновком судової-психіатричної експертизи № 70 від 13.05.2021 ОСОБА_6 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, епізодичного перебігу з наростаючим дефектом у стані ремісії. У період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_6 не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії, керувати ними, вірно сприймати факти, які мають значення по справі. Одночасно з відбуттям покарання ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. За цим же експертним висновком питання осудності ОСОБА_6 віднесено до компетенції суду.

На підставі встановлених судом обставин прокурор подав до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з вчиненням ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 ч.2 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав, що внаслідок сварки спричинив тілесні ушкодженні матері ОСОБА_4 , з якою він проживає разом в одному будинку. ОСОБА_6 свої дії пояснив тим, що мати його роздратувала тим, що не давала йому гроші на спиртні напої і цигарки, а його пенсія закінчилась. ОСОБА_6 також зазначив у своїх показах, що раніше хворів, отримав травму, інколи він має психічні приступи, у зв`язку з цим лікувався у медичних закладах, однак на даний час вважає, що не потребує лікування.

Потерпіла ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримала, однак просить узяти до уваги, що її син ОСОБА_6 часто буває агресивним, не контролює свою поведінку, погрожує їй фізичною розправою, ініціює сварки. Тому вона боїться за своє життя і здоров`я та змушена звертатись за допомогою і захистом доньки. Потерпіла також підтвердила, що ОСОБА_6 лікувався в медичних закладах у зв`язку із наявним у нього психіатричним захворюванням. Потерпіла просить застосувати до ОСОБА_6 примусове лікування в стаціонарному закладі.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 вважає, що прокурор обрав до ОСОБА_6 найм`якший вид примусового лікування, який не буде ефективним, бо ОСОБА_6 проявляє агресію, а потерпіла, зважаючи на її похилий вік не зможе забезпечити свою безпеку та контроль за лікуванням ОСОБА_6 в умовах амбулаторного лікування в місцевому медичному закладі . Представник потерпілої вимагає застосувати до ОСОБА_6 примусове лікування в умовах стаціонарного закладу з посиленим наглядом .

Оцінивши встановлені обставини, зміст клопотання прокурора, покази та пояснення учасників кримінального провадження, висновки судово-мединої і судово-психіатричної експертиз, інші матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Статтею 92 Кримінального кодексу України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з статтею 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;

2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення;

3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Стаття 94 КК України передбачає, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Суд встановив, що суспільно небезпечне діяння у вигляді кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 ч.2 КК України мало місце за вище встановленими обставинами і це суспільно-небезпечне діяння вчинив ОСОБА_6 .

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 роз`яснили, що ОСОБА_10 на час вчинення інкримінованого йому діяння, по суті, був неосудним. Натомість на час проведення експертизи ОСОБА_6 мав ознаки психічного захворювання за діагнозом, зазначеним у висновку експертів. Однак станом на час винесення експертного висновку ОСОБА_6 може відбувати покарання з одночасним наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання. Експерти також роз`яснили , що такий вид психіатричної медичної допомоги може також надаватись ОСОБА_6 за місцем його проживання лікарем психіатром в місцевому закладі медичної допомоги під контролем органу поліції та/або рідних чи близьких осіб.

Згідно з статтею 19 ч.2 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з статтею 20 КК України, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, за змістом експертного висновку, роз`ясненнями експертів цього висновку, обставинами справи, - ОСОБА_6 , по суті, вчинив інкриміноване йому кримінальне діяння у стані обмеженої осудності у зв`язку із психічним захворюванням, тобто є обмежено осудним , однак потребує надання психіатричної медичної допомоги примусово в амбулаторному порядку.

Доводи представника потерпілої особи про те, що до ОСОБА_6 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги з посиленим наглядом суд відхиляє з огляду на таке обґрунтування.

По перше, висновком експертів зазначений примусовий захід не рекомендований.

По друге. Потерпіла сторона не довела, що ОСОБА_6 є суспільно небезпечним на час розгляду клопотання. Зокрема, суд дослідив відеозаписи, надані представником потерпілої, за яким зафіксовано поведінку ОСОБА_6 за місцем проживання. З цього відеозапису не вбачається жодного реального випадку агресивної поведінки ОСОБА_6 на адресу потерпілої. На відеозаписі зафіксовано тільки словесну лайку, нецензурні вислови ОСОБА_6 . Цей доказ є недостатнім для застосування положень ч.4 статті 94 КК України.

Суд також не бере до уваги пояснення і покази свідка ОСОБА_11 (лікаря психіатра КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня») щодо відсутності умов і можливостей здійснювати надання ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на основі такого обґрунтування. ОСОБА_6 перебуває на обліку із зазначеним вище діагнозом психічного захворювання саме в цьому медичному закладі і йому періодично в цьому закладі і цим же лікарем надається медична допомога. Законом «Про психіатричну допомогу» (статтями 12, 19) передбачено і чітко регламентовано надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду лікарем-психіатром. У разі необхідності забезпечити виконання відповідного рішення суду лікар-психіатр, законний представник, опікун чи піклувальник, інша близька особа має звернутися до органу поліції. Зазначеним законом, а також положеннями статті 514 КПК України також передбачено продовження, зміни або припинення примусових заходів медичного характеру у разі видужання особи, необхідності продовжити дію призначеного раніше виду примусового медичного заходу або ж змінити такий захід у разі погіршення стану здоров`я особи.

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 371, 372, 374, 512, 513 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, - примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в КНП ЛПУ "Міжгірська районна лікарня" Міжгірської селищної ради Закарпатської області.

Ухвалу може бути оскаржено в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя:ОСОБА_1