Провадження № 1-кс/756/2490/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю,

УСТАНОВИВ:

29 вересня 2021 року прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Оболонською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється виконання запиту компетентних органів Республіки Білорусь про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №0 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 Кримінального кодексу Республіки Білорусь.

Прокурор посилається на те, що слідчим компетентних органів Республіки Білорусь встановлено, що невстановлена особа 20.10.2020, знаходячись в невстановленому місці, маючи та реалізуючи єдиний умисел на викрадення грошових коштів ОСОБА_4 , шляхом обману, з використанням мережі Інтернет, а саме додатку Viber з абонентських номерів НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на абонентський номер НОМЕР_3 , заволоділа грошовими коштами на суму 460 білоруських рублів. Встановлено, що грошові кошти на суму 460 білоруських рублів були переведені з банківської платіжної карти ОСОБА_4 № НОМЕР_4 емітованої ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на банківську платіжну картку № НОМЕР_5 , емітовану АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », офіс якого розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, внаслідок використання невстановленого банківської карти в злочинних цілях, з метою встановлення особи злочинця та інших епізодів його злочинної діяльності, у органу досудового розслідування виникла необхідність в отриманні відомостей про його власника та про всі транзакції (в тому числі в мережі Інтернет), виконаних з його використанням, ip-адреси обладнання, що використовувалось для реєстрації та управління рахунком даної банківської карти за вказаний період.

Оскiльки було встановлено, що головний офiс банку одержувача АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виникла необхідність в отриманні наступної інформації: про приналежність банківської платіжної картки № НОМЕР_5 на яку 20.10.2020 надійшли кошти в сумі 460 білоруських рубля з банківської платіжної карти № НОМЕР_4 емітованої ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ім`я ОСОБА_4 з вказівкою усіх даних, які про себе повідомила невстановлена особа; про електронний гаманець до якого прив`язана вказана банківська платіжна картка; про ІР-адреси з якої здійснювалася реєстрація електронного гаманця до якого прив`язана зазначена банківська платіжна картка, з вказівкою на точну дату та час; про рух коштів та операції, що здійснювалися на банківському рахунку в період 01.10.2020 і до часу винесення ухвали слідчим суддею із вказанням усіх реквізитів (типу операції, дати та часу операцій, місця здійснення операції, суми операції, у випадку переказу грошових коштів даних отримувача, у випадку здійснення операції в мережі Інтернет ІР-адрес доступу та адрес Інтернет-ресурсів).

При цьому, вказане клопотання прокурор просить розглянути без виклику особи, у володінні якої знаходяться наведені у клопотанні документи.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути клопотання у її відсутності, клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Особа, у володінні якої знаходяться документи, в судове засідання не викликалася згідно з вимогами ч. 2 ст.163 КПК України.

Дослідивши клопотання та копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 561 КПК України на території України з метою виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги можуть бути проведені будь-які процесуальні дії, передбачені цим Кодексом або міжнародним договором.

Згідно з ст. 562 КПК України якщо для виконання запиту компетентного органу іноземної держави необхідно провести процесуальну дію, виконання якої в Україні можливе лише з дозволу прокурора або суду, така дія здійснюється лише за умови отримання відповідного дозволу в порядку, передбаченому цим Кодексом, навіть якщо законодавство запитуючої сторони цього не передбачає. Підставою для вирішення питання щодо надання такого дозволу є матеріали звернення компетентного органу іноземної держави.

У разі якщо при зверненні за допомогою в іноземній державі необхідно виконати процесуальну дію, для проведення якої в Україні потрібен дозвіл прокурора або суду, така процесуальна дія може запитуватися лише після надання відповідного дозволу прокурором або судом у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому належно засвідчена копія такого дозволу долучається до матеріалів запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Згідно з ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Приймаючи рішення за клопотанням прокурора, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема у рішеннях «Malone v. The United Kingdom», заява № 8691/79; «Ben Faiza c. France», заява № 31446/12, «L.H. v. Latvia» заява № 52019/07 та «Avilkina and Others v. Russia», заява № 1585/09, «M.N. and Others v. San Marino», заява № 28005/12, «Roman Zakharov v. Russia», заява № 47143/06, було сформульовано детальні критерії, яким повинно відповідати таке втручання: інформація збирається на підставі закону, положення закону відповідають вимогам доступності, чіткості та передбачуваності, прийняття рішень щодо надання доступу повинні бути предметом судового контролю, такий контроль повинен передбачати можливість особі навести свої аргументи, рішення суду повинно бути обґрунтованим, вказівки в ухвалі суду щодо того, до якої інформації (документів) надається доступ, повинні бути максимально чіткими, особа, інформація щодо якої передається, повинна володіти ефективними засобами захисту, що передбачали б можливість оскарження законності та обґрунтованості отримання доступу до такої інформації, а також отримання компенсації в разі виявлення порушення, доступ повинен надаватися лише до інформації, що необхідна для цілей розслідування, отримана інформація повинна належним чином фіксуватися, зберігатися та захищатися, щоб запобігати її модифікації, незаконному знищенню та поширенню, отримана інформація повинна невідкладно знищуватися в разі зникнення подальшої в ній потребі. В іншому випадку - недотримання вказаних правил тягтиме за собою констатацію ЄСПЛ порушення прав особи, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема стаття 8 Конвенції встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Також слід урахувати рішення Європейського суду з прав людини («M.N. and Others v. San Marino», заява №28005/12), згідно з яким, запитувана у клопотанні інформація, яка становить банківську таємницю, стосується приватного життя особи (фактично мова йде про збір персональних даних), надання доступу до якої становитиме втручання в права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча критерії, визначені Конвенцією, є лише мінімальним гарантіями, які повинні бути забезпечені судом.

Тож, для надання наведеного тимчасового доступу, суд, щонайменше, повинен пересвідчитися, шляхом оцінки матеріалів справи (доказів), що втручання буде правомірним (дійсно мають місце обставини розумної підозри вчинення кримінального правопорушення), відповідає вимогам закону та є необхідним у демократичному суспільстві (відповідає завданню кримінального провадження).

Однак до клопотання, окрім доручення про надання міжнародної правової допомоги ІНФОРМАЦІЯ_3 у кримінальній справі № 0 та постанови про вилучення, не додано жодного доказу (переліку доказів), якими би виправдовувалося таке втручання в права та свободи особи, відповідали би вимогам ст. 84 КПК України та могли бути оціненим судом в порядку ст. 94, ч. 5 ст. 132 КПК України для прийняття законного та мотивованого рішення.

Суд ураховує, що ч. 4 ст. 9 КПК України передбачає необхідність застосування положень відповідного міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, у разі якщо норми цього Кодексу (КПК України) суперечать такому міжнародному договору. Однак міжнародний договір, зокрема пункт «е» ч. 1 ст. 7 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, передбачає надання інших відомостей, які необхідні для виконання доручення, на яке посилається в дорученні посадова особа, яка звертається з проханням про міжнародну правову допомогу. А отже, положення КПК України не суперечать міжнародному договору в частині необхідності надання додаткових відомостей для виконання доручення про тимчасовий доступ до речей та документів, тим більше, які містять охоронювану законом таємницю.

При цьому, наведене міжнародне доручення узагалі будь-яким чином, як і інші надані документи прокурором, не посвідчені відповідно до вимог закону, як і не надано належним чином посвідчених копій оригіналів документів запитуючої сторони відповідно до ст. 562 КПК України.

Також слід узяти до уваги, що суду не надано відповідних процесуальних рішень в порядку п. 17 ч. 1 ст. 3, статей 39, 40 КПК України про призначення прокурора для виконання доручення в кримінальному провадженні.

Ураховуючи викладене, на думку суду, прокурором не було доведено підстав для задоволення клопотання про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а отже у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 94, 132, 159-164, 309, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1