ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3468/21 Справа № 208/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000083 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 залишено без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжено строк тримання ОСОБА_6 під вартою до 04 лютого 2022 року, включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, врахувавши тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, суд посилався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, не припинили існувати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт (в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. кожного дня), за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 . В разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрати суму застави (альтернативний запобіжний захід) у визначених межах ст. 182 КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не обґрунтовані належним чином стороною обвинувачення, не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та запобігти, вказаним у клопотанні прокурора, ризикам.
Крім того, захисник вказує на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою, із 10.03.2020 року по теперішній час минуло один рік та дев`ять місяці, за цей час допитано лише одного потерпілого зі сторони обвинувачення, та неодноразово продовжено запобіжний захід.
Разом з тим, захисник зазначає, що під час проведення досудового розслідування не було перевірено алібі обвинувачених, на наявність якого вказує локація мобільних телефонів останніх під час скоєння злочину, а також показання свідків захисту. При цьому, захисник вказує й на необґрунтованість обвинувачення.
Також захисник звертає увагу на порушення строків вручення клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, оскільки клопотання було подане лише в день його судового розгляду, не надавши можливості стороні захисту підготувати належним чином свої заперечення й тощо.
Крім того, захисник вказує на наявність позитивної характеристики ОСОБА_6 .
Сторона захисту звертає увагу на те, що суд першої інстанції не визначив розмір застави як альтернативного виду запобіжного заходу, та не навів жодних обґрунтувань щодо не застосування такого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави (відповідно до ст. 183, ст. 194 КПК України).

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 187 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 06.12.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, впливу на свідків.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, при вирішенні питання про застосування чи продовження запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на суд під час ухвалення вироку, відповідно до вимог ст. 368 КПК України і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Що стосується твердження сторони захисту про те, що клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 лише в день його судового розгляду, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 199 КПК України встановлено строк подачі прокурором, слідчим за погодженням з прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою - не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Встановлений зазначеним кримінальним процесуальним законом строк регулює правовідносини під час досудового розслідування між слідчим суддею і прокурором, слідчим щодо подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою, які гарантують здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Однак, встановлений ч. 1 ст. 199 КПК України процесуальний строк, відповідно до загальноприйнятого в теорії права поділу строків за юридичними наслідками не є правоприпиняючим.

Однак, єдиною підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, передбачено ч. 5 ст. 199 КПК України, є не доведення прокурором, слідчим, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, недотримання прокурором строків подання до суду клопотання про продовження запобіжного заходу не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту з цих підстав, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_6 має позитивну характеристику не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги посилання захисника на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також з дотриманням вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд першої інстанції при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства. А тому висновок суду про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 без визначення розміру застави є таким, що узгоджується з вимогами КПК України, що спростовує доводи захисника щодо невизначення застави.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4