Номер провадження: 11-кп/813/780/22
Номер справи місцевого суду: 504/1051/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_8 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000199 від 25.06.2018 року, був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_9 ( ОСОБА_13 ), обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185КК України, ОСОБА_10 ( ОСОБА_14 )та ОСОБА_11 ( ОСОБА_15 ) обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року в судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000199 від 25.06.2018 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на 60 днів, тобто до 22.02.2022 року, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з відповідно визначеним розміром застави у вигляді 275прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 624250 грн.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення при судовому розгляді клопотання була доведенанаявністю обґрунтованої підозри, що ризики, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені раніше судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також доведена неможливість застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать їх належну процесуальну поведінку з урахуванням встановлених ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ,просять скасувати ухвалу суду та змінити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 запобіжний захід, обрати останнім запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як:

- стороною обвинувачення не доведені ризики, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не доведено про неможливість застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заході ніж тримання під вартою;
- суд безпідставно зазначив, що обвинувачені не мають юридичних підстав для перебування на території України без порушення міграційного режиму, оскільки один з обвинувачених ОСОБА_17 вніс заставу, був звільнений з-під варти та перебуває на території України без юридичних підстав і виконує покладені процесуальні обов`язки;
- одна лиш тяжкість вчиненого злочину, не може бути безумовною підставою для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- визначений розмір застави є завідомо непомірним та не відповідає майновому стану обвинувачених та їх родини.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_12 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував проти розгляду апеляційних скарг за відсутності його захисника, заперечував проти відкладення розгляду справи та наполягав на розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Комінтернівському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000199 від 25.06.2018 рокуза обвинуваченням ОСОБА_9 ( ОСОБА_13 )за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185КК України, ОСОБА_10 ( ОСОБА_14 )та ОСОБА_11 ( ОСОБА_15 ) за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та можуть знищити, приховувати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185КК України, за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, а ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, за вчинення якого в разі доведеності їх вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачені, враховуючи тяжкість покарання, що їм загрожує у разі встановлення їх вини, можуть вдатися спроб переховуватися від суду.
Наявність зазначеного ризику також підтверджується тим, що обвинувачені є громадинами республіки Молдови та на території України не мають місця реєстрації.
При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно існування ризику переховування обвинувачених від суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченим, в разі визнання їх винуватими.
Також зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого знищення, приховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.
Крім того, з ухвали суду вбачається, що слідчий суддя при задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, крім тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, врахував дані щодо осіб обвинувачених, у тому числі зазначені в апеляційних скаргах захисників.
Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , існування ризиків переховування останнього від суду, можливості знищення, приховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також, що обвинувачені є громадинами республіки Молдови та на території України не мають місця реєстрації, виправдовують продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинувачених та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Доводи захисників щодо можливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки існують реальні сумніви відносно того, що застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.
Щодо доводів апеляційних скарг захисників про можливість зменшення розміру застави, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, обвинуваченим визначено заставу у межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 624250 грн., з урахуванням ступеня тяжкості злочинів, розміру заподіяної шкоди та осіб обвинувачених.

Апеляційний суд вважає, що саме такий розмір застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, відповідає критеріям пропорційності, є достатнім та таким, що здатен забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків у даному кримінальному провадженні та не буде непомірним для обвинувачених, членів їх сімей та близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для зміни або скасування оскарженої ухвали.
Враховуючи встановлені вище обставини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг захисників, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_8 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.2021 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000199 від 25.06.2018 року, був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_9 ( ОСОБА_13 ), обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185КК України, ОСОБА_10 ( ОСОБА_14 )та ОСОБА_11 ( ОСОБА_15 ) обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 17.02.2022 року, о 09 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4