Номер провадження 11-сс/804/548/21

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Акуленка В.В.,

суддів Стародуба О.Г., Шигірта Ф.С.,

при секретарі Синиціні Б.Л.,

за участю прокурора Самедова Е.Х. огли,

захисника Гостренко С.Д.,

підозрюваного ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 00000385 за ч. 3 ст. 404 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 00000385 за ч. 3 ст. 404 КК України. Зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду та визначено обов`язок повідомляти прокурора, слідчого чи суд про зміну місця проживання та служби.

Мотивуючи вказане рішення суд зазначає про обґрунтованість пред`явленої підозри, наявність ризику впливу на свідків через знайомство з ними, проте вважає, що прокурором не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів та не надано вагомих доказів необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Сам по собі факт того, що підозрюваний є військовим та до нього пред`являються більш жорсткі вимоги не є підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та взяти підозрюваного під варту без визначення розміру застави.

- зазначає, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Наразі проходить службу на території Бахмутського району, проте в будь - який час підрозділ може змінити дислокацію, що значно послабить контроль за його діями та створить умови для переховування. Крім того, за підтримки командира частини А0409 він може впливати на свідків у кримінальному провадженні, які є військовими цієї частини. Також може здійснити вплив і на цивільних осіб (мешканців м. Бахмут). Зважаючи на насильницький характер злочину, даний вплив може утворити ризик вчинення іншого злочину. Крім того, підозрюваний може симулювати хворобу чи в інший спосіб намагатись уникнути кримінальної відповідальності;

- особисте зобов`язання та домашній арешт передбачають перебування особи у визначеному місці, проте підозрюваний в будь-який час може покинути територію Донецької області. Особиста порука не забезпечить запобігання ризику впливу на свідків, а заставу недоцільно застосувати з огляду на насильницький характер злочину;

- обрання більш м`якого запобіжного заходу призведе до втрати доказів та уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що створить у інших військовослужбовців уяву безкарності та свавілля. Така практика суду породжує негативні прецеденти, лишає без покарання осіб, що вчинили тяжкі злочини, що матиме негативний вплив на обороноздатність держави та виконання військовослужбовцями покладених на них обов`язків.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_1 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, а саме в тому, що він, будучі військовослужбовцем, прямуючи у відпустку, при затриманні нарядом ВСП, вчинив опір, виражався нецензурною лайкою та завдав один удар в обличчя начальнику відділення ВСП, чим спричинив легке тілесне ушкодження.

В обґрунтування підозри надано пояснення свідків, при цьому, дані обставини не заперечуються і самим підозрюваним.

Також з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

В основу твердження про наявність ризиків прокурором покладено, тяжкість покарання та знайомство потерпілого зі свідками.

В цьому контексті слід зазначити, що свідками у справі здебільшого є працівники ВСП, в той час як підозрюваний проходить службу у військовій частині А0490, а допитані військовослужбовці даної військової частини є командирами підозрюваного, що значно зменшує ризик впливу на них.

Крім того, наряду з поясненнями працівників ВСП щодо їх виїзду до кафе «Діліжанс» та затримання підозрюваного на підставі повідомлення невідомого походження щодо порушення ним громадського порядку, цивільний свідок ОСОБА_2 , яка працює продавцем даного закладу повідомила, що ОСОБА_1 вів себе спокійно та жодних порушень не вчиняв.

За таких обставин, доводи прокурора про високу імовірність підозрюваного впливати на свідків безпідставні, оскільки жодного реального впливу на них він немає.

Тяжкість імовірного покарання та сам факт підозри у вчиненні тяжкого злочину згідно сталої практики ЄСПЛ не є автоматичною підставою для тримання під вартою.

Крім того, кваліфікація дій підозрюваного зумовлена виключно твердженням щодо правомірності дій потерпілого, проте, дані обставини, ще належним чином не перевірені, а відтак в подальшому суспільна небезпечність злочину може бути знижена до ступеня проступку, що взагалі не передбачає тримання особи під вартою.

Сукупність наведених обставин вказує, на безпідставність доводів прокурора про неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, зважаючи на особливий характер діяльності підозрюваного, та фактичне обмеження у праві вибору місця мешкання, слідчий суддя дійшов правильного висновку про встановлення обов`язку повідомлення слідчого та прокурора щодо зміни місця перебування чи служби, що надасть органу досудового розслідування необхідний контроль за місцезнаходженням та діями підозрюваного.

Ризик вчинення нового злочину є недоведеним, оскільки ОСОБА_1 раніше несудимий, а відтак підстав вважати, що інкримінований йому злочин є наслідком сталої моделі поведінки не вбачається.

Що стосується перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом самокаліченя, то жодних даних про наявність у підозрюваного психологічних чинників, які б підтвердили імовірність таких вчинків суду не надано, а відтак дані доводи мають суто абстрактний характер.

Враховуючи викладене, застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є необхідним та достатнім для запобігання ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Також слід звернути увагу на вимоги ст. ст. 7, 17 КПК України, згідно яких кримінальне провадження в Україні здійснюється з суворим дотриманням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а відтак захист обороноздатності держави, покарання винного та забезпечення превентивного ефекту для інших військовослужбовців можливе виключно у разі встановлення вини підозрюваного обвинувальним вироком суду, що набув чинності, в зв`язку з чим, на даному етапі кримінального провадження відповідні доводи прокурора є безпідставними.

Таким чином, перевіривши ухвалу слідчого судді, в межах апеляційної скарги прокурора підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 00000385 за ч. 3 ст. 404 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді