Справа № 446/2123/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/706/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000222 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року визнано ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання його під вартою, - залишено без змін до вступу цього вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати із 18.05.2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , 18.05.2018 року близько 00:00 год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в одній із кімнат квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда ІІІ групи, після спільного розпивання із потерпілим алкогольних напоїв, на ґрунті раптового виниклого особистого неприязного конфлікту із останнім, котрий супроводжувався образливими висловлюванням в адресу один одного, діючи з мотивів особистої неприязні до потерпілого, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя останнього, використовуючи свою вікову та фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_10 , розуміючи та бажаючи настання тяжких наслідків, а саме смерті потерпілого ОСОБА_10 , умисно наніс йому у життєво важливі органи голови та грудної клітки кулаками рук не менше 19 (дев`ятнадцяти) ударів, чим спричинив закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливів під м`якими мозковими оболонками (разом з периваскулярними крововиливами в речовині лівого шлуночка та гемораліями в тканині головного мозку), субарахноїдальні крововиливи (під м`якими мозковими оболонками) в лівій тім`яній, скроневій та правій потиличній долях головного мозку, крововиливи в мозочок та тупу травму грудної клітки, тобто переломи ребер 2,3,4,5,7-го по середньо-ключичній лінії справа, 2,3,4,5,6го по біля грудинній лінії справа, 2,3,4,5,6,7,8-го по середньо-ключичній лінії зліва, перелом грудини на рівні руків`я, крововиливи в підшкірно-жировому шарі передньої поверхні грудної клітки, вогнищевий крововилив в клітковину переднього середостіння, три крововиливи на поверхні печінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя в момент їх спричинення та призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 , труп якого було виявлено 18.05.2018 о 07.20 год. на трав`яному покритті подвір`я з правої сторони від сходів перед входом у квартиру АДРЕСА_3 .
Окрім цього, внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , які виразились в нанесенні численних ударів кулаками рук по тілу ОСОБА_10 , останньому було спричинено наступні легкі тілесні ушкодження: по одному синцю в лівій тім`яній ділянці голови, в правій та лівій навколо орбітальних ділянках, на правій та лівій щоках із залученням виличних та скроневих ділянок (обширного характеру з підшкірними гематомами), одне садно в лобній ділянці по центру, по одній забійній рані на перехідній каймі верхньої губи справа, на верхній губі зліва та на нижній губі посередині, множинні синці на передній поверхні грудної клітки на загальній ділянці 28 на 30 см, синець в області правого плеча та тильної поверхні правої китиці та на правому стегні, три синці на лівому передпліччі (один з переходом на тильну поверхню лівої китиці) та за допомогою дерев`яної палиці ОСОБА_6 наніс потерпілому ще три удари, чим спричинив наступні легкі тілесні ушкодження: синець передньої черевної стінки та два синця на лівому стегні. Спричинені потерпілому ОСОБА_10 , тілесні ушкодження у вигляді множинних синців, саден та ран по їхній локалізації на голові та на грудній клітці поєднані з черепно - мозковою травмою та множинними двобічними переломами ребер.
Після вчинення умисного вбивства потерпілого, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не впізнаючи у потерпілому, внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, господаря квартири - ОСОБА_10 та маючи намір позбутись тіла, ОСОБА_6 , 18.05.2018, у невстановлений досудовим розслідування час, виніс його на вулицю та залишив під входом у квартиру, а сам повернувся у квартиру ОСОБА_10 та ліг спати, де об 11.00 год., 18.05.2018 був затриманий працівниками поліції.
На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок у частині правової кваліфікації кримінального правопорушення та призначеного покарання змінити. Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Врешті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що сторона захисту не оспорює більшості фактичних (об`єктивних) обставин справи, зокрема того, що обвинувачений, ОСОБА_6 , 18.05.2018 р. спричинив потерпілому, ОСОБА_10 , тілесні ушкодження, які потягли його смерть.
Вказує, що сторона захисту не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині, що стосується форми вини обвинуваченого у ставленні до суспільно небезпечних наслідків у виді настання смерті. Вважає, що ставлення обвинуваченого до смерті потерпілого характеризується необережністю.
Просить врахувати, що спосіб заподіяння смерті потерпілому (нанесення ударів кулаками рук) не характерний для умисних вбивств.
Твердження сторони обвинувачення (про те, що ОСОБА_6 нібито наніс потерпілому ще три удари палицею, чим спричинив синець передньої черевної стінки та два синці на лівому стегні, не підтверджується жодними доказами, зокрема у висновках експертів про удари палицею нічого не йдеться.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_11 № 975/2018 від 12.10.2018 р. (с. 8), більшість із завданих потерпілому тілесних ушкоджень (синці, садна, рани) відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, а, отже, не знаходяться у причиновому зв`язку із настанням смерті. Крім того, не всі із завданих тілесних ушкоджень знаходились на голові та грудях, деякі із них були розташовані на плечі, стегні, животі тощо.

Як вбачається із вказаного висновку експерта ОСОБА_11 , а також висновку експерта ОСОБА_12 № 48/18 від 18.06.2018 p., потерпілому по суті було завдано лише два тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть: закрита черепно-мозкова травма та тупа травма грудної клітки, що проявилася у переломі ребер.

Тому підтримане судом першої інстанції твердження сторони обвинувачення (с. 2 обвинувального акта) про те, що смерть потерпілого настала саме від множинних тілесних ушкоджень, не відповідає дійсності.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги момент настання смерті потерпілого.

Таким чином, вважає, що смерть ОСОБА_10 настала не одразу, а через певний проміжок часу. Ця обставина додатково підтверджує хибність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки при вбивстві смерть зазвичай настає одразу після завдання тілесного ушкодження.
Наголошує, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку факту виявлення трупа потерпілого біля входу в будинок, зазначивши у вироку, що ОСОБА_6 , маючи намір позбутись тіла, нібито виніс труп потерпілого на вулицю та залишив біля входу у квартиру. у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 виносив тіло потерпілого.
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не встановлено та у вироку не зазначено належних доказів мотиву ОСОБА_6 на вчинення саме умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК України), адже ОСОБА_6 особисто знав потерпілого, між ними ніколи раніше не було сварок, вони товаришували, тобто в обвинуваченого не було причин умисно позбавляти життя ОСОБА_10 .
Судом першої інстанції у повній мірі не враховано характеризуючих даних особи потерпілого ОСОБА_10 . Апелянт вважає, що захворювання потерпілого та стан сп`яніння могли сприяти настанню смерті потерпілого, ОСОБА_10 .

Підкреслює, що відсутність умислу ОСОБА_6 на заподіяння смерті ОСОБА_10 підтверджується наступними обставинами: способом нанесення тілесних ушкоджень (удари кулаками рук), який не характерний для умисних вбивств та з неминучістю не призводить до настання смерті; існування певного проміжку часу між завданням тілесних ушкоджень та настанням смерті (тобто потерпілий жив ще певний час); відсутністю у ОСОБА_6 мотиву заподіювати ОСОБА_10 смерть (стороною обвинувачення ця обставина не доказана); поведінкою обвинуваченого після злочину ( ОСОБА_6 не втік з місця злочину і не намагався сховати його слід, а ліг спати в будинку потерпілого).
На думку апелянта, оскільки ставлення обвинуваченого до настання смерті потерпілого проявилося у формі необережності у виді кримінальної протиправної самовпевненості (ч. 2 ст. 25 КК України), його дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України («Умисне тяжке тілесне ушкодження, що з необережності потягло смерть потерпілого»). Так, ОСОБА_6 , наносячи удари потерпілому, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті, але легковажно розраховував на їх відвернення (вважав, що нанесення ударів по тілу кулаками не призведе до смерті потерпілого, а лише завдасть йому тілесних ушкоджень).
Таким чином, вважає, що злочин був вчинений внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, тобто обвинувачений був спровокований. Ця обставина, на наш погляд, має бути врахована як пом`якшуюча покарання на підставі ч. 2 ст. 66 КК України.
На допитах у суді першої інстанції ОСОБА_6 неодноразово повідомляв, що щиро жалкує про вчинене, засуджує свою поведінку та визнає вину в умисному завданні ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що з необережності потягло його смерть.
Вважає, що наведені обставини свідчать про наявність щирого каяття ОСОБА_6 , що мало бути враховано судом першої інстанції як обставина, що пом`якшує покарання.
Судом було відхилено клопотання сторони захисту про призначення повторної судово-медичної експертизи ОСОБА_6 для визначення ступеня тяжкості наявного у нього тілесного ушкодження, яке, за його словами, було завдано йому потерпілим ОСОБА_10 .
Висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_6 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 суперечить іншим обставинам справи, зокрема: способу нанесення тілесних ушкоджень (не характерний для умисних вбивств), кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень (більшість із них завдані не у життєво важливі органи, не є тяжкими та не потягли смерть), часу настання смерті (потерпілий помер не одразу, а жив ще певний час), факту виявлення тіла потерпілого біля входу в будинок (відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 виніс тіло потерпілого на вулицю), стану здоров`я потерпілого ОСОБА_10 (який страждав на цілу низку хронічних захворювань, які могли сприяти настанню смерті). Також суд безпідставно дійшов висновку про відсутність щирого каяття ОСОБА_6 .
На вирок суду прокурор ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить Вирок Буського районного суду Львівської області від 10.06.2021 стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, у зв`язку із м`якістю призначеного покарання.

Водночас, судом першої інстанції, при визначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не враховано повною мірою ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Вказане призвело до прийняття судом невмотивованого рішення та призначення обвинуваченому несправедливого покарання через його м`якість.
Таким чином, судом першої інстанції, при призначенні покарання, не враховано та не надано належної оцінки характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його наслідкам.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу адвоката, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу адвоката заперечила, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи наведені в апеляційній скарзі захисника про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікацію дій обвинуваченого за пунктами ч. 1 ст. 115 КК, а не за ч. 2 ст. 121 цього Кодексу, суд вважає неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду у вироку про спрямованість умислу ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_10 ґрунтується на аналізі досліджених у судовому засіданні та ретельно перевірених судом доказів, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_13 , показаннями свідка ОСОБА_14 , показаннями свідка ОСОБА_15 , показаннями свідка ОСОБА_16 , показаннями свідка ОСОБА_17 , показаннями свідка ОСОБА_18 , показаннями свідка ОСОБА_19 , оголошеним в судовому засіданні протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 18.05.2018, оголошеним в судовому засіданні протоколу огляду трупа від 18.05.2018, оголошеним в судовому засіданні лікарського свідоцтва про смерть №48/18 від 18.05.2018, оголошеним в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи № 48/18 від 18.05.18-18.06.18, висновком експерта №1833/2018-т токсикологічної експертизи крові з трупа ОСОБА_10 від 31.05.2018, дослідженим в судовому засіданні висновку експерта №1231/2018 від 08.06.2018, показаннями допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , висновком експерта №975/2018 від 12.10.2018 судово-медичної експертизи по матеріалах справи за фактом смерті ОСОБА_10 , показаннями допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 , висновком експерта №624 від 26.06.2018, показаннями судово- медичного експерта ОСОБА_20 , листом медичної частини №19 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області від 05.07.2018 №39, висновком судової імунологічної експертизи № 728/2018-ім від 05-15.06.2018 по змивах з обох рук трупа ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_6 , висновком судової цитологічної експертизи № 161/2018ц від 11-14.06.2018 по зрізах нігтьових пластин з обох рук підозрюваного ОСОБА_6 , висновком судової цитологічної експертизи № 160/2018ц від 11-14.06.2018 по зрізах нігтьових пластин з обох рук потерпілого (трупа) ОСОБА_10 , висновком комплексної експертизи цілого та по частинам і судової молекулярно-генетичної експертизи №11/1122 від 06.09.2018 по вилучених двох фрагментах палиці під час огляду місця події 18 травня 2018 року, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/525 від 04.09.2018 по одязі підозрюваного ОСОБА_6 , вилученому під час затримання в порядку ст. 208 КПК України 18.05.2018, висновком експерта №1206/2018-ім від 24.09.2018 судово-медичної імунологічної експертизи по одязі ОСОБА_6 , протоколом огляду предметів та визнання і прилучення до кримінального провадження речових доказів, складених слідчим від 25.09.2018, згідно якого підтверджено наявність слідів РБК на одязі ОСОБА_6 , оглянутими в судовому засіданні речовими доказами, оглянутими в судовому засіданні протоколом проведення слідчого експерименту від 09.08.2018 року та відтвореним в судовому засіданні відеозаписом до нього,висновком судово-психіатричного експерта № 75 від 04.07.2018 року.
Відповідно до висновку експерта №975/2018 від 12.10.2018 судово-медичної експертизи по матеріалах справи за фактом смерті ОСОБА_10 , (проведеної СМЕ ОСОБА_11 ) у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: по одному синцю в лівій тім`яній ділянці голови, в правій та лівій навколо орбітальних ділянках, на правій та лівій щоках із залученням виличних та скроневих ділянок (обширного характеру з підшкірними гематомами), синець передньої черевної стінки та два синця та тильної поверхні правої китиці та на правому стегні, три синці на лівому передпліччі (один з переходом на тильну поверхню лівої китиці), на лівому стегні, одне садно в лобній ділянці по центру,, по одній забійній рані на перехідній каймі верхньої губи справа, на верхній губі зліва та на нижній губі посередині, множинні синці на передній поверхні грудної клітки на загальній ділянці 28 на 30 см які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а локалізація їх на голові та на грудній клітці у поєднанні з черепно - мозковою травмою та множинними двобічними переломами ребер вказує на контакт тіла з тупими предметами та місця прикладання сили. При внутрішньому дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено вогнищеві крововиливи в м`які тканини голови в тім`яній та скроневій ділянках зліва, субарахноїдальні крововиливи (під м`якими мозковими оболонками) в лівій тім`яній, скроневій та правій потиличній долях головного мозку, крововиливи в мозочок крововиливи в підшкірно-жировому шарі передньої поверхні грудної клітки, переломи ребер 2,3,4,5,7-го по середньо-ключичній лінії справа, 2,3,4,5,6-го по грудинній лінії справа, 2,3,4,5,6,7,8-го - по середньо-ключичній лінії зліва, перелом грудини на рівні руків`я, вогнищевий крововилив в клітковину переднього середостіння, три крововиливи на поверхні печінки., які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя в момент їх спричинення та призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 .
Враховуючи наявність 17 переломів ребер, які спричиняють сильний фізичний біль та різке порушення екскурсії грудної клітки, що унеможливлює глибокий вдих та різкі рухи тулубу, малоймовірно, що потерпілий після спричинення йому даної травми міг вчиняти активні рухи, у тому числі йти, повзти, тим більше на значну відстань. Беручи до уваги виявлені тілесні ушкодження при зовнішньому дослідженні трупа ОСОБА_10 , можна вважати, що мало місце не менше 19 прикладань сили (ударів), які були необхідними для спричинення наведених у висновку тілесних ушкоджень, без урахування множинних синців на передній поверхні грудної клітки, кількість яких визначити неможливо через слабо виражені межі внаслідок злиття між собою на ділянці 28 х 30см. Смерть ОСОБА_10 настала за 6-12 годин до проведення експертизи трупа в морзі. Тупа травма голови та грудної клітки, яка призвела до смерті, могла утворитись від ударів кулаками по тілу ОСОБА_10 , як показував підозрюваний під час слідчого експерименту, за виключенням кількості ударів. Не внаслідок 10, а як мінімум 19 по голові, верхніх та нижніх кінцівках та множинних ударів по грудній клітці.
Встановлені місцевим судом фактичні обставини справи умисне нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 у життєво важливі органи голови та грудної клітки кулаками рук не менше 19 (дев`ятнадцяти) ударів, вказують на те, що обвинувачений усвідомлював небезпечний характер своїх дій, передбачав що їх наслідком може бути смерть потерпілого, і бажав цього, при цьому враховано і його вікову та фізичну перевагу.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_11 ствердив, що тілесні ушкодження, які отримав потерпілий зосереджені найбільше на голові та грудній клітці де містяться життєво важливі органи.
Щодо доводів захисту про нанесення потерпілим ОСОБА_10 ударів обвинуваченому ОСОБА_6 , то вказані обставини не знайшли свого підтвердження. В зв`язку з наявністю в обвинуваченого ОСОБА_6 синця проводилась перевірка, якою встановлено, що ОСОБА_6 отримав ушкодження в іншому місці з власної необережності.
Покликання захисника про те, що ставлення обвинуваченого до смерті потерпілого характеризується необережністю свого підтвердження при апеляційному розгляді не знайшли, так, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння. В свою чергу, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки, що вданому випадку судом першої інстанції детально досліджено.
Заперечення апелянтом, тверджень про те, що ОСОБА_6 наніс потерпілому три удари палицею, чим сприщив синець передньої черевної стінки та два синці на лівому стегні, спростовуються показаннями експерта ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції, крім іншого зазначив, що синці на стегнах та черевній стінці заподіяні палицею.
Щодо доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку факту виявлення трупа потерпілого біля входу в будинок, то такі є неспроможними, спростовуються, зокрема дослідженими в суді першої інстанції, протоколом проведення слідчого експерименту від 09.08.2018 року та відтвореним в судовому засіданні відеозаписом до нього, з яких вбачається, що слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_21 , за участю інспектора криміналіста СВ Золочівського ВП ОСОБА_22 , старшого інспектора криміналіста СВ Пустомитівського ВП ОСОБА_23 , за участю ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_24 , судово-медичного експерта ЛОБ СМЕ ОСОБА_12 , за участю понятих в квартирі АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 показав на макеті тіла людини механізм нанесення тілесних ушкоджень (ударів) потерпілому ОСОБА_10 та розповів про обставини вчинення злочину 18.05.2018 року.
При цьому, стосовно покликань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не переміщав потерпілого до входу в будинок, то такі колегія суддів розцінює критично, оскільки допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_12 ствердив, що на час отримання тілесних ушкоджень потерпілий був у напівсвідомому стані та не міг самостійно пересуватись, як зазначив обвинувачений інших осіб не було.
Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, підстав ставити під сумнів правильність висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст.115 КК України апеляційний суд не вбачає.
Суд першої інстанцій з додержанням вимог безсторонності повністю дослідив надані сторонами докази у справі, яким надав відповідну оцінку виклавши мотиви свого рішення у вироку.
Стосовно доводів наведених прокурором в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, вважає такі невмотивованими, зважаючи на наступне, так, призначаючи покарання, суд у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України прийшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, судом першої інстанції, обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимог ст. 66 КК України суд визнано активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений на досудовому розслідуванні брав участь у слідчому експерименті, де детально розповідав про обставини скоєного ним кримінального правопорушення та сприяв досудовому провадженню. Разом із тим, колегія суддів суду першої інстанції, на з чим погоджується і апеляційний суд, не погодилась із покликанням захисника обвинуваченого про наявність щирого каяття як пом`якшуючої обставини, оскільки така не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Зокрема, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений щиро розкаявся. Крім того, поведінка обвинуваченого під час розгляду справи не вказувала на те, що обвинувачений шкодує про вчинене, а часткове визнання вини і посилання обвинуваченого виключно на агресивну поведінку потерпілого, який навмисне його спровокував на бійку свідчать суду про відсутність розкаяння. Крім того, обвинувачений знав, що потерпілий був інвалідом ІІІ групи, не був сильною та здоровою людиною, була суттєва різниця між потерпілим та обвинуваченим у фізичних даних (вік, ріст, вага), наявність фізичної переваги у обвинуваченого над потерпілим. Обставиною, що обтяжує покарання згідно вимог п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Згідно ст. 12 КК України вчинене кримінальне правопорушення класифікується, як особливо тяжкий злочин. Виходячи із принципу індивідуалізації покарання судом враховано, що ОСОБА_6 за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, згідно вимог ст. 89 КК України судимість погашена. Обираючи вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував характер та ступінь скоєного злочину, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем свого проживання, а згідно вимог ст. 89 КК України судимості не має. Із урахуванням особи обвинуваченого, характеризуючих даних про особу винного, наявність однієї пом`якшуючої та однієї обтяжуючої обставини, суд вважав, що виправлення й перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах ізоляції від суспільства із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, що узгоджується із санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_6 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4