Справа № 212/7916/21
У Х В А Л А

07 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:
15 вересня 2021 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на транспортний засіб марки AUDI A6 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 , талон про реєстрацію транспортного засобу, ключі від замка запалювання, ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу у справі №212/7916/21 від 07.09.2021.

Свої вимоги мотивує тим, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000570 від 04.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу у справі №212/7916/21 від 07.09.2021 було накладено арешт на транспортний засіб марки AUDI A6 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 , талон про реєстрацію транспортного засобу, ключі від замка запалювання. Арешт був накладений з метою збереження речового доказу та за для забезпечення проведення експертизи. Вважає, що в теперішній час відпала потреба в арешті, так як слідчі дії відносно вилученого автомобіля на теперішній час проведені в повному обсязі, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним клопотанням.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 на клопотанні наполягав, просив його задовольнити, послався на обставини, що зазначенні в клопотанні.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як встановлено у судовому засіданні, 04.09.2021 року відкрите кримінальне провадження № 30000570 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 309 КК України.
В ході проведення огляду місця події 04.09.2021 оперативною групою ВП №3 КРУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області було тимчасово вилучено у ОСОБА_4 транспортний засіб марки AUDI A6 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 , талон про реєстрацію транспортного засобу, ключі від замка запалювання та в подальшому визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженню.
Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №212/7916/21 від 07.09.2021 року, у в рамках вказаного кримінального провадження накладено арешт на було накладено арешт на транспортний засіб марки AUDI A6 чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 , талон про реєстрацію транспортного засобу, ключі від замка запалювання.
Арешт був накладений з метою збереження речового доказу та за для забезпечення проведення слідчих дій.
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
Тобто, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження.
Частиною. 3 ст. 170 КПК встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України в свою чергу підкреслює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Речі, на які накладено арешт можуть бути речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч. 10-11 ст.170 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Норми ст. 174 КПК України передбачено як підставу для скасування арешту майна - звернення до слідчого судді власника або володільця майна із відповідним клопотанням, яке підлягає задоволенню у тому випадку, коли потреба у подальшому обтяженні майна таким засобом забезпечення кримінального провадження зникла.
Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ісмаїлов проти Росії від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації, Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації - перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Окрім цього у відповідності до положень ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ проти Об`єднаного Королівства"). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
На думку суду, на теперішній час відпала потреба у забороні користування вказаним автомобілем, тому арешт в цій частині слід скасувати. В частині скасування заборони розпорядження клопотання задоволенню не підлягає, оскільки вказаний автомобіль є речовим доказом і має бути збережений до завершення кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 110, 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.09.2021 року на транспортний засіб марки AUDI A6 чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 , талон про реєстрацію транспортного засобу, ключі від замка запалювання, який був вилучений 04.09.2021 року в ході огляду місця події, в частині заборони користування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 07 жовтня 2021 року о 08 годинні 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1