Справа № 147/885/21
Провадження № 1-кп/147/100/21
ВИРОК
іменем України

18 листопада 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000015 від 12.01.2021, щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левково Крижопільського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого говним агрономом ТОВ «Агролан», одруженого, раніше не судимого,

за ч.1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в :
07 січня 2021 року близько 21 год. 30 хв. в с. Савинці Гайсинського району Вінницької області на вул. Мічуріна ОСОБА_4 неподалік від сільського Будинку культури, під час бійки, яка виникли в результаті раптово виниклого конфлікту, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_6 удар кулаком лівої руки в область нижньої щелепи і, таким чином, заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №10 від 26.01.2021, виконаного експертом Ладижинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я більше 21 день.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечне для життя і потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому пояснив, що 07 січня 2021 року близько 21.00-22.00 год. в с. Савинці біля будинку культури хотів поспілкуватися з потерпілим ОСОБА_6 , який був випившим щодо того чому він напередодні ввечері цього ж дня кидався під машину його матері, яка їхала до нього ( ОСОБА_4 ). У зв`язку з цим між ними виник конфлікт та зав`язалася бійка. Він двічі кулаком вдарив потерпілого в район щелепи: перший удар в район підборіддя, другий удар в район нижньої щелепи з правої сторони. Підтримує заперечення на позовну заяву. Також зазначив, що визнає шкоду щодо витрат на лікування, на які є чеки. Моральну шкоду може відшкодувати в межах 10000 грн.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України.
З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор та потерпілий не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 122 КК України.
Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечне для життя і потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття.
Відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює головним агрономом в ТОВ «Агролан», виключно позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, на диспансерному обліку у лікаря- нарколога «Тростянецької ЦРЛ» не перебуває, під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецької ЦРЛ» не перебуває, матеріали досудової доповіді, думку потерпілого, відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом`якшуючі покарання обставини, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі.
Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також особу винного, який визнав себе винним в інкримінованому злочині, розкаюється у вчиненому, думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_4 14181,21 грн. матеріальної шкоди, 100000 грн. моральної шкоди, 20000 грн. за надання професійної правничої допомоги.
Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що з позовними вимогами погоджується частково. Вказав про те, що 12 січня 2021 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Українська страхова компанія» укладено договір добровільного страхування, а тому всі витрати понесені ОСОБА_6 в строк дії договору з 12.01.2021 по 11.05.2021 має відшкодувати страхова компанія, всього на суму 5619,29 грн. 19.01.2021 позивач придбав у магазині «Мандарин» ВRАUN MA 535 вартістю 1599 грн., який до витрат на лікування не має ніякого відношення. Не погоджується з витратами на суму 7218,29 грн. Погоджується компенсувати витрати на перевозку та лікування. Моральну шкоду готовий відшкодувати частково. Вважає, що заявлена сума моральної шкоди не відповідає тим тілесним ушкодженням, які отримав ОСОБА_6 та поведінці самого потерпілого 07.01.2021. При визначенні суми моральної шкоди покладається на розсуд суду.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною першою статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд не бере до уваги доводи захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про те, що цивільний позов потерпілого необхідно залишити без розгляду. При цьому суд звертає увагу на вимоги ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Згідно з вимогами ч.3 ст. 129 КПК України суд залишає позов без розгляду у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу.
Оскільки у справі винесено обвинувальний вирок та не настали обставини, передбачені ч.1 ст. 326 КПК України, то підстав для залишення позову без розгляду, як на це наголошує адвокат ОСОБА_5 немає.
Позовні вимоги потерпілого (цивільного позивача) стосуються матеріальної та моральної шкоди.
Обвинувачений (цивільний відповідач) частково не визнав цивільний позов, а саме в частині відшкодування за укладення страхового договору, витрат на придбання якогось товару в магазині «Мандарин», та частину витрат на лікування, що на його думку має сплачувати страхова компанія, та витрати на адвоката.
Так, потерпілим при поданні цивільного позову заявлено до стягнення матеріальної шкоди на суму 14181,21грн.
На підтвердження надано суду виписку з медичної карти хворого №360 (а.с.33,34), фіксальні чеки та квитанції (а.с.35-42).
Суд не бере до уваги викладені у запереченні на позовну заяву доводи про те, що 12 січня 2021 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Українська страхова компанія» укладено договір добровільного страхування, а тому всі витрати понесені ОСОБА_6 в строк дії договору з 12.01.2021 по 11.05.2021 має відшкодувати страхова компанія, всього на суму 5619,29 грн.
Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника цивільного відповідача (обвинуваченого) адвоката ОСОБА_5 про залучення до справи співвідповідача по цивільному позові у кримінальному провадженні Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія», оскільки згідно з ч.1, ч.2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача (яким в даному випадку є потерпілий ОСОБА_6 , а не обвинувачений ОСОБА_4 ) до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, як вбачається з вимог цивільного процесуального закону правом на подання клопотання про залучення співвідповідача наділений позивач у справі. Крім цього, суд бере до уваги доводи представника потерпілого про те, що оскільки події, якими завдана шкода відбувалися 07 січня 2021 року, а договір страхування укладено 12 січня 2021 року, тобто шкода здоров`ю завдана задовго до укладення договору страхування.
Суд не приймає в якості доказів понесених матеріальних витрат, спричинених кримінальним правопорушенням, договір добровільного медичного страхування серії ДМС-Х №628, укладений 12.01.2021, відповідно до якого було сплачено 750,00 грн. (а.с.35), гарантійний талон з магазину «Мандарин» на товар моделі ВRАUN MA 535, від 19.01.2021, вартістю 1599,00 грн. (а.с.41) (з якого є не зрозумілим який товар придбано й гарантійний талон не є платіжним документом), та чек з «АТБ-Маркет», згідно з яким придбано продукти харчування на суму 253,30 грн. (а.с.37), оскільки витрати на такі не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим кримінальним правопорушенням та не стосуються предмету доказування.
Інші заявлені витрати щодо матеріальної шкоди, пов`язані із завданою шкодою здоров`ю потерпілого, а саме витрати на придбання ліків, послуги ренгенографії, на придбання палива перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Тобто в судовому засіданні встановлено, що розмір матеріальних збитків, завданих потерпілому ОСОБА_6 та підтверджених належними та допустимими доказами становить 11546,91 грн.
Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (ч.1, п.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання щодо завданої моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачу ОСОБА_6 наслідок кримінального правопорушення були заподіяні тілесні ушкодження, він зазнав фізичного болю, він не міг нормально харчуватися, переніс фізичні та душевні страждання, йому була заподіяна моральна шкода. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з характеру вчиненого обвинуваченим правопорушення, характеру завданої шкоди, глибини перенесених ОСОБА_6 фізичних та душевних страждань, а також з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_6 20000 грн. моральної шкоди.
Частиною першою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Щодо понесених потерпілим витрат на правову допомогу суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, її складності, дійшов висновку, що витрати на професійну правову допомогу є завищеними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг на досудовому слідстві та в суді, тому підлягають до часткового задоволення та стягнення з обвинуваченого в розмірі 5000,00грн. на користь потерпілого.
В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 127-129, 368-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді одного року обмеженні волі з іспитовим строком один рік.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 11546,91 гривен (одинадцять тисяч п`ятсот сорок шість гривень 91 копійка).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).
В решті позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1