Справа № 589/2682/18
Провадження № 1-кп/589/55/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження за № 0000864 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шостка Сумської області, громадянки України, незаміжньої, з професійно-технічною освітою, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за наступних обставини.

Так, ОСОБА_4 , не перебуваючи у шлюбі, маючи двох малолітніх дітей та не проживаючи сім`єю з батьком дітей, раніше отримуючи в Управлінні праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради (далі - Управління) різні види соціальної допомоги, будучи обізнаною з умовами призначення усіх видів соціальної допомоги, в тому числі з обставинами, за яких у призначенні допомоги може бути відмовлено 22.07.2015р., 22.01.2016р., 29.08.2016р., 24.03.2017р. та 25.09.2017р. звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради із заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги, з проханням призначити їй державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

До зазначених заяв ОСОБА_4 додала власноруч заповнені декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги (далі - Декларація), в яких у розділі III зазначила про наявність у неї житлового приміщення площею 73,5 кв.м - квартири за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_4 умисно не зазначила даних щодо наявних у неї у власності інших об`єктів нерухомого майна, а саме: 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 63,8 кв. м., площа 1/4 складає 15,95 кв. м), яка перебуває у власності ОСОБА_4 з 24.12.1999р.; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 (загальною площею 34,4 кв. м), який перебуває у власності ОСОБА_4 з 10.04.2003р., та які вона зобов`язана була зазначити в розділі III Декларацій; земельної ділянки площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер :07:001:0050), та земельної ділянки площею 0,3604 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер :07:001:0051), які перебувають у власності ОСОБА_4 з 10.04.2003р. та які вона зобов`язана була зазначити в розділі V Декларацій.

Таким чином, ОСОБА_4 , переслідуючи отримання матеріальної вигоди, керуючись корисливим мотивом, маючи єдиний умисел на заволодіння коштами державного бюджету України, шляхом обману, умисно не внесла дані про наявність у неї інших об`єктів нерухомого майна, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_2 , до декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22.07.2015р., 22.01.2016р., 29.08.2016р., 24.03.2017р. та 25.09.2017р., тобто приховала певні відомості, повідомлення яких мало б суттєве значення для вирішення питання про призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

На підставі наданих Заяв, Управлінням праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради прийняті рішення про нарахування ОСОБА_4 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за періоди з липня по грудень 2015 року в сумі - 18488,00 грн., з січня по червень 2016 року - 16000,20 грн., з серпня 2016 по січень 2017 року - 19042,68 грн, з березня по серпень 2017 року - 15545,40 грн. та з вересня 2017 по лютий 2018 року - 21262,21 грн., а всього 90338,49 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 1 статті 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману(шахрайство).

В судовому засіданні захисник обвинуваченої звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачена свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні хоча і не визнала, але підтримала клопотання захисника, заявила суду, що зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав її цілком зрозумілий.

Прокурор і представник потерпілого, кожен окремо, не заперечували проти задоволення клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 285 КПК України, ст. 44 КК України, передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції чинній на час вчинення злочину) особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, наведеною у статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 190 КК України, на час його вчинення відносилося до злочинів невеликої тяжкості.

Санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачала більш м`яке, ніж чинна редакція цього закону, покарання у вигляді штрафу у розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

На даний час за чинними положеннями ст. 12, 49 КК України також передбачено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України, - три роки.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , було вчинено в період з 22.07.2015 року по лютий 2018 року.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений частиною 1 статті 49 КК України.

З хронології подій та прийняття процесуальних рішень у вказаній кримінальній справі вбачається, що ОСОБА_4 не ухилялася від слідства та суду, тобто перебіг цього строку не зупинявся, при цьому відсутні відомості щодо притягнення її до кримінальної відповідальності за інші кримінальні правопорушення, тобто строк встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у даному випадку не переривався.

При цьому, невизнання вини обвинуваченою на перебіги строків притягнення до кримінальної відповідальності жодним чином не впливає та таку її позицію не можна розцінювати як спосіб ухилення від слідства або суду.

Приймаючи до уваги те, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше трьох років, відповідно до приписів ч. 1 ст. 49 КК України на даний час строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності закінчились.

Обвинувачена в судовому засіданні підтримала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, зазначила, що зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав її цілком зрозумілий, при цьому вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення вона не визнає.

З приводу останнього слід зазначити, що закон не пов`язує можливості застосування положень ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини. Як зазначено вище, обов`язковою умовою для закриття провадження у справі у даному випадку є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою за змістом ухвали від 22.05.2018р. у справі № 665/2387/14-к, згідно з якою невизнання вини обвинуваченим не впливає на перебіги строків притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки таке звільнення можливе за умови перебігу зазначеного строку.

Таким чином, клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності слід задовольнити, і кримінальне провадження стосовно неї закрити.

Вирішуючи долю заявленого цивільного позову, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018р. у справі № 531/2332/14-к також зазначив, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення шкоди в сумі 71850 грн. 49 коп. слід залишити без розгляду та роз`яснити цивільному позивачу право на звернення з такими в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, ст.ст. 284-288, 372, 376 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно неї закрити.

Цивільний позов Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення шкоди в сумі 71850 грн. 49 коп. залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня проголошення до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1