Справа №639/8426/20
Провадження 1-КП/639/202/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/8426/20 (в ЄРДР №0001533 від 02.10.2020 року) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макіївки Донецької області, українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно непрацюючої, розлученої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої до взяття під варту за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,
захисник адвокат ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 02.10.2020р., приблизно о 17 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилася разом зі своїм колишнім чоловіком, ОСОБА_9 , у кухні за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_3 , де між ними відбувся словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході якого у ОСОБА_3 , тримаючи у правій руці кухонний ніж, яким вона нарізала хліб, спочатку пройшла до вітальні вищезазначеної квартири, наблизилася до ОСОБА_9 , який перебував у положенні сидячи на стільці, а потім, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно нанесла ОСОБА_9 зверху до низу колото-ріжучою частиною кухонного ножа один удар у ділянку грудної клітини зліва, спричинивши останньому проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини, що супроводжувалось лівостороннім гемопневматораксом, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя.
Після цього ОСОБА_3 , маючи реальну можливість продовжити свої злочинні дії, припинила їх, пішла до іншої кімнати, кинувши ніж на підлогу. В свою чергу, ОСОБА_8 , який став очевидцем вказаних подій, було надано ОСОБА_9 першу медичну допомогу та викликано швидку, по приїзду якої останнього було госпіталізовано до державної установи «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної Академії Медичних наук України», де у період часу з 18:10 год. до 18:40 год. 02.10.2020р. прооперовано.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування зач. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд виходить із установлених фактичних обставин справи та вважає, що стороною обвинувачення не правильно кваліфіковані дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.
Суд вважає, що ОСОБА_3 було вчинено інше суспільно небезпечне винне діяння відносно потерпілого ОСОБА_9 , а саме, злочин проти життя та здоров`я особи, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
До такого висновку суд дійшов встановивши судовим розглядом таке.
Так, обвинувачена ОСОБА_3 під час виконання судом дій, передбачених ч. 1 ст. 348 КПК України, свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, визнала повністю.

Водночас, будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_3 показала суду, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 , від якого народився їх син, ОСОБА_8 . Приблизно 10 років тому вони розлучились, проте продовжили жити разом, за виключенням певного періоду, коли вона була змушена жити у Куп`янському районі, щоб доглядати за хворим батьком. Останні три роки вони жили разом. За час спільного проживання між ними траплялись сварки, були різні події і добрі, і погані.

02.10.2020р. у вечорі вона знаходилась вдома разом з ОСОБА_9 та сином, ОСОБА_8 , за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В цей день вона вживала спиртне з подругою приблизно 250 грамів горілки.

У вечорі, приблизно о 17:00 год., між нею та ОСОБА_9 , який також знаходився в стані алкогольного сп`яніння, відбувся словесний конфлікт з побутових питань, а саме через заборгованість з оплати комунальних послуг та втрату банківської картки, в ході якого вони з ОСОБА_9 висловлювали докори на адресу один одного. В цей час вона різала ножем хліб на кухні. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_9 пішов з кухні до вітальні, а вона, будучи знервованою, та розізлившись на останнього, пішла за ним. Коли вона зайшла до вітальні, то ОСОБА_9 сів на стілець перед телевізором. В кімнаті в цей час також знаходився їх син, ОСОБА_8 , який лежав на дивані та дивися телевізор. Підійшовши до ОСОБА_9 з лівого боку, вона ножем, який залишився у неї в правій руці, нанесла ОСОБА_9 один неприцільний удар (кольнула) зверху до низу. При цьому вона не цілилась в серце потерпілого. Удар прийшовся в ділянку грудей зверху. Після цього ОСОБА_9 трохи нахилився вперед та став підводитись, а вона кинула ніж, пішовши до іншої кімнати - спальні, в якій знаходилась до приїзду працівників поліції. Їх син викликав швидку, яка по приїзду забрала потерпілого до лікарні. Вона допомогу ОСОБА_9 не надавала та швидку не викликала, оскільки їй здалось, що удар ножем вона нанесла несильний. Приблизно через тиждень ОСОБА_9 виписався з лікарні, але згодом помер через серцево-судинне захворювання. Вона в цей час знаходилась під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_3 вказувала, що не відчувала люті до потерпілого ОСОБА_9 , не бажала йому смерті. Свої дії ОСОБА_3 піддала критичній оцінці та висловила жаль щодо скоєного.

Отже, враховуючи показання обвинуваченої ОСОБА_3 , нею визнався факт спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесного ушкодження шляхом нанесення одного удару ножем, але остання заперечувала, що бажала настання смерті потерпілого, тобто фактично висловила незгоду з кваліфікацією її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_8 показав, що проживав разом зі своїми батьками - матір`ю, ОСОБА_3 , та батьком, ОСОБА_9 . За час спільного проживання періодично між батьками виникали сварки, проте раніше ніколи мати не проявляла фізичну агресію відносно батька.

В день відповідних подій 02.10.2020р. - він знаходився вдома, разом з матір`ю. остання знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, від неї відчувався запах спиртного. Пізніше з роботи прийшов і батько.

Приблизно о 17:00 год. між батьками виник словесний конфлікт на підвищених тонах через непорозуміння щодо долі банківської картки, в ході якого ніхто нікого не бив. При цьому батько ходив по квартирі, а мати знаходилась на кухні. Конфлікт тривав приблизно 7 хвилин. Він в цей час лежав у вітальні на дивані та дивився телевізор. Потім батько зайшов до нього в кімнату і сів на стілець. За ним зайшла мати, підійшла до батька з лівого боку та, тримаючи у правій руці кухонний ніж, нанесла ним батькові один удар ножем. При цьому будь-яких погроз, в тому числі щодо позбавлення батька життя, матір не висловлювала. Після отриманого удару батько почав триматися за груди зліва, підвівся та став відходити в бік балкону. Він ( ОСОБА_8 ) сказав, щоб матір кинула ніж, що та і зробила. При цьому в неї була реальна можливість нанести ще удар ножем батькові, але вона одразу відійшла після того як він зробив їй зауваження, і пішла в іншу кімнату. Він викликав швидку, дав бинт та вату, щоб закрити рану батькові. Швидка забрала батька до лікарні, а через декілька тижнів, після того як останній залишив лікарню, він помер від хвороби серця.

Чому мати нанесла відповідне поранення батькові він не може зрозуміти, такого він не очікував.

Також ОСОБА_8 зазначив, що під час досудового розслідування за його участі проводився слідчий експеримент, в ході якого він показав механізм нанесення його матір`ю відповідного поранення батькові.

Щодо покарання, то ОСОБА_8 просив суворо обвинувачену не карати, адже хоче щоб вона повернулась додому.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що працює у секторі кримінальної поліції ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області (раніше Новобаварський ВП ГУНП в Харківській області). 02.10.2020р. він заступив на чергування у складі слідчо-оперативної групи Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області. Приблизно о 17:20 год. від чергового надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 каретою швидкої була надана медична допомога мешканцю вказаної квартири ОСОБА_9 та останнього було госпіталізовано до Інституту загальної та невідкладної допомоги ім. Зайцева з ножовим поранення грудної клітини. За вказівкою чергового у складі слідчо-оперативної групи він виїхав за вказаною адресою для встановлення обставин події. Прибувши на місце, двері їм відчинив ОСОБА_8 , як стало відомо пізніше син потерпілого та обвинуваченої. ОСОБА_8 запросив їх до квартири та вже у вітальні почав пояснювати, що трапилось.

Зокрема, він пояснив, що в цей день він знаходився вдома, мати вранці пішла заробляти збирати горіхи, а батько пішов на роботу, він працює охоронцем в одній із шкіл. Приблизно о 17:00 батько повернувся з роботи, в цей час мати також вже знаходилась вдома. Батько поцікавився у матері де знаходиться банківська картка, щоб сходити до магазину по продукти. В цей час між ними виник словесний конфлікт. ОСОБА_3 знаходилась на кухні, ОСОБА_9 ходив по квартирі, а потім зайшов до нього в кімнату та сів на стілець, щоб також подивитися телевізор. Після цього, зі слів ОСОБА_8 , мати вийшла з кухні підійшла до батька та вдарила його кухонним ножем у грудну клітину, після чого одразу пішла в іншу кімнату. Денис одразу почав надавати допомогу батькові, зупиняти кровотечу на грудній клітині зліва та викликав швидку. По приїзду швидкої потерпілого було оглянуто медичними працівниками та прийнято рішення про його госпіталізацію.

Також ОСОБА_8 показав ніж, яким, з його слів, ОСОБА_3 нанесла тілесне ушкодження його батькові, ОСОБА_9 ..

На час приїзду в квартирі також знаходилась ОСОБА_3 , яка перебувала в своїй кімнаті, сиділа на ліжку. За візуальними ознаками вона знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, відчувався запах спиртного. На запитання ОСОБА_3 не реагувала, періодично викрикувала образи в бік працівників поліції. Їй також було викликано швидку. По приїзду медичні працівники оглянули її та не встановили підстав для госпіталізації. На запитання «Що трапилось в квартирі?» ОСОБА_3 нічого не змогла пояснити, а коли їй було повідомлено, що її чоловік потрапив до лікарні, то почала плакати та цікавитися його станом.

На час приїзду слідчо-оперативної групи сторонніх осіб в квартирі не було, зі слів ОСОБА_8 встановлено, що на момент подій в квартирі знаходився лише він, його батько та матір.

Для проведення огляду було залучено понятих з числа жильців будинку. В ході його проведення було вилучено ніж, верхній одяг та ватні тампони зі слідами крові. ОСОБА_3 було залишено за місцем проживання разом з ОСОБА_8 , адже стан потерпілого на той час був невідомий, а тому ОСОБА_3 не затримувалась в порядку ст. 208 КПК України.

Під час відпрацювання матеріалу здійснювався поквартирний обхід під`їзду, сусіди будь-якої інформації, що мала б значення для справи не надали, лише повідомили характеризуючі дані про родину, повідомили, що її члени вживають алкогольні напої та періодично між ними бувають обопільні сварки.

Наступного дня він разом зі слідчим відвідували потерпілого ОСОБА_9 у лікарні ім. Зайцева. Потерпілий був при тямі, повідомив про те, що у нього стався конфлікт з дружиною та остання вдарила його ножем. Подробиць подій пояснити не зміг. Також потерпілий зазначив, що між ним та дружиною періодично виникали сварки, проте раніше до спричинення комусь із них тілесних ушкоджень вказані конфлікти не призводили. За рекомендаціями лікаря детальний допит потерпілого не проводився через стан його здоров`я.

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що працює лікарем бригади екстреної медичної допомоги КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». В день відповідних подій, восени 2020 року, приблизно о 17:00 год., перебуваючи на чергуванні, він отримав виклик за адресою з приводу ножового поранення. По прибуттю на місце в кімнаті знаходився потерпілий з ножовим пораненням в районі грудей, точну локалізацію він не пам`ятає. Вони надали потерпілому першу медичну допомогу згідно протоколу первинну обробку, ревізію рани, накладення пов`язки, та було прийнято рішення про його госпіталізацію до Інституту невідкладної хірургії. Він був госпіталізований у стані середньої важкості, прийнятий лікарем приймального відділення та взятий на оперативне втручання. ОСОБА_12 нічого не розповідав щодо подій, при яких він отримав тілесне ушкодження, лише скаржився на біль у грудях.

Також свідок зазначив, що за місцем виклику в квартирі перебував син потерпілого, більше в квартирі він нікого не бачив, окрім потерпілого ОСОБА_9 , більше нікому медична допомога не надавалась, ніхто не звертався. Коли вони піднімались до квартири, то дружина потерпілого знаходилась на сходовому майданчику у під`їзді, була збуджена, вони її не оглядали, коли виносили потерпілого він її вже не бачив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав показання, згідно яких він працював на посаді лікаря-хірурга ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМН України». 02.10.2020р. він був на чергуванні, коли до Інституту був доставлений бригадою скорої невідкладної медичної допомоги у стані середньої тяжкості потерпілий ОСОБА_9 , з проникаючим пораненням лівої частини грудної клітки, пневматораксом. Поранення було зверху до низу, зліва на право. Глибину поранення не можливо встановити, адже поранення не дійшло до внутрішніх органів легень або серця. Потерпілий мав ознаки алкогольного сп`яніння та психоемоційного збудження. Він був госпіталізований, надав згоду на оперативне втручання, йому було встановлено дренаж Бюлау та зроблено первинну хірургічну обробку рани. Приблизно через тиждень ОСОБА_9 наполіг на виписці та покинув стаціонар у задовільному стані. Виходячи з характеру поранення, можна припустити, що потерпілий був доставлений приблизно впродовж години з моменту нанесення тілесного ушкодження. Чи настав би летальний випадок, якщо б ОСОБА_9 не було надано медичну допомогу, не відомо.

Крім вищезазначених показань обвинуваченої, потерпілого та свідків, вина ОСОБА_3 у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження також підтверджується іншими доказами наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом, а саме:
-фактом надходження 02.10.2020р. о 17:36 год. зі служби 102 повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 лікарем Черасуоло було виявлено ОСОБА_9 з ножовим пораненням в районі грудної клітини, згідно пояснення якого дружина ударила його ножем;
(а.с. 2, 3 матеріалів досудового розслідування)
- змістом протоколів огляду місця події квартири за адресою: АДРЕСА_2 , проведеними у період часу з 18:15 год. до 19:08 год. та з 19:09 год. до 19:23 год. 02.10.2020р. за добровільною згодою та в присутності ОСОБА_8 , в ході яких було зафіксовано обстановку у вказаній квартирі, виявлено та вилучено чоловічу сорочку з короткими рукавами синього кольору, фрагмент пучка вати, ніж з білою рукояттю, простирадло, наволочку, змиви плям зі стіни. Вказані речі мали сліди речовини бурого кольору.
Постановою слідчого від 03.10.2020р. вищезазначені речі, вилучені в ході проведення оглядів 02.10.2020р., визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0001533 в якості речових доказів.
(а.с. 4-21, 40-41, 50, 53 матеріалів досудового розслідування)
- змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.10.2020р., відповідно до якого ОСОБА_9 просив вжити заходи до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 02.10.2020р., приблизно о 17:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 спричинила йому тілесне ушкодження.
(а.с. 54, 55 матеріалів досудового розслідування)
- довідкою ДУ «ІЗНХ ім. В.Т. Зайцева» НАМНУ від 05.10.2020р., згідно якої ОСОБА_9 знаходився на невідкладному лікуванні у відділенні клініки інституту загальної та невідкладеної хірургії з 02.10.2020р. з приводу проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва; у період часу з 18:10 год. до 18:40 год. був прооперований первинна хірургічна обробка рани (колото-різаної) грудної клітини зліва, дренування лівої плевральної порожнини по Бюлау; рекомендовано консервативне лікування в стаціонарі.
(а.с. 77-78)
Крім того, 02.10.2020р. у період часу з 21:05 год. до 21:15 год. та 04.12.2020р. у період часу з 13:10 год. до 13:20 год. за участі ОСОБА_8 в якості свідка, а потім потерпілого, було проведено слідчі експерименти, із застосуванням безперервного відеозапису ходу їх проведення (які відтворено в судовому засіданні), під час яких ОСОБА_8 показав про обставини та спосіб спричинення 02.10.2020р., приблизно о 17:00 год., обвинуваченою ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , шляхом нанесення одного удару кухонним ножем, який знаходився у неї в правій руці, зверху до низу у ділянку грудної клітини потерпілого зліва в той час, коли ОСОБА_9 сидів на стільці в кімнаті перед телевізором, а ОСОБА_3 підійшла до нього з лівого боку.
(а.с. 34-38, 71-76 матеріалів досудового розслідування)
23.10.2020р. на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.10.2020р. було отримано тимчасовий доступ до медичної документації ОСОБА_9 , яка зберігалась у ДУ «ІЗНХ ім. В.Т. Зайцева» НАМНУ.
(а.с. 163-166 матеріалів досудового розслідування)
21.10.2020р. у ОСОБА_3 було відібрано біологічні зразки крові та слини для проведення судово-медичної експертизи.
(а.с. 153-154 матеріалів досудового розслідування)
Також в ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз, висновки яких були досліджені судом під час судового розгляду.
Так, висновками судово-медичних експертиз №09-3170/2020 від 10.11.2020р. та №09-3673/2020 від 22.12.2020р. встановлено, що у ОСОБА_9 мало місце проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини, яке супроводжувалось лівостороннім гемопневматораксом, яка утворилася від колючо-ріжучої дії гострого предмета не пізніше 02.10.2020р. напрямок ранового каналу в тілі ОСОБА_9 , спереду назад, зверху вниз та зліва направо. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися при обставинах, механізмом та у строк, на які вказує в ході проведення слідчих експериментів від 02.10.2020р. та 04.12.2020р. ОСОБА_8
(а.с. 171-172, 215-216 матеріалів досудового розслідування)
За висновком судово-медичної експертизи №10-14/74/2948-Дм/20 від 17.12.2020р. причиною смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) стало гостре порушення кровообігу, зумовлене захворюванням атеросклеротичною хворобою серця.
Крім того при вивченні медичної документації, наданої на експертизу, було встановлено наявність рани з ознаками загоєння на лівій боковій поверхні грудної клітини, що була елементом проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини, яка утворилася внаслідок однократної дії предметом, в момент спричинення ушкодження, який діяв як колючо-ріжучий.
Проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Між настанням смерті ОСОБА_9 внаслідок атеросклеротичної хвороби серця та наявністю неускладненого, проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини з ознаками загоєння, що виявлено при експертизі його трупу, причинно-наслідкового зв`язку немає.
(а.с. 200-204 матеріалів досудового розслідування)
Згідно висновку судово-медико-криміналістичної експертизи №17-13/158-МКС/20 від 18.12.2020р. на лівій поличці сорочки ОСОБА_9 , у верхній третині, встановлене наскрізне колото-різане пошкодження, яке утворилось від однократної дії гострокінцевого, одностороннєгострого, плоского, типу клинка ножа, колюче-ріжучого предмета, з лезом середньої гостроти, обухом «П»-подібного поперечного перетину, з помірно вираженими ребрами.
Зіставляючи морфологічні властивості колото-різаного пошкодження на одязі з конструктивними особливостями представленого на експертизу ножа, з урахуванням результатів експериментального дослідження, дане пошкодження могло бути заподіяне цим ножем, вилученим при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 .
(а.с. 209-211 матеріалів досудового розслідування)
Висновками судово-медичних-імунологічних експертиз №14/2115-Дм/20 від 10.11.2020р. та №14/2116-Дм/20 від 07.11.2020р. встановлено, що:
На наволочці, вилученій 02.10.2020р. при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 , не виключається.
На фрагменті вати, вилученому 02.10.2020р. при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається.
(а.с. 134-136, 148-149 матеріалів досудового розслідування)
Висновком судово-медичної-імунологічної експертизи №14/2196-Дм/20 від 22.10.2020р. встановлено, що кров підозрюваної ОСОБА_3 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В.
(а.с. 159-160 матеріалів досудового розслідування)
Згідно висновку судово-медичної експертизи №15-12/959Дм 2020 від 11.12.2020р. на клинку ножа з пластмасовою білою рукояткою, вилученого при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдені сліди крові людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_9 .. На рукоятці вказаного ножа знайдені потожирові виділення походження яких від ОСОБА_3 не виключається.
(а.с. 189-194 матеріалів досудового розслідування)
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №520 від 28.10.2020р. ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає порушення, ОСОБА_3 виявляла ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебувала в стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_3 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
(а.с. 115-117 матеріалів досудового розслідування)
Належність, допустимість та достовірність наведених вище доказів у суду сумнівів не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої.

Стосовно решти наданих стороною обвинувачення доказів, а саме:

-висновків судово-імунологічних експертиз №14/2117-Дм/20 від 04.11.2020р., №14/2118-Дм/20 від 04.11.2020р. та №14/2114-Дм/20 від 10.11.2020р., відповідно до яких на фрагментах марлевих бинтів зі змивами зі стіни та підодіяльнику, вилученими в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров, яка від потерпілого ОСОБА_9 походити не може (а.с. 122-123, 128-129, 141-143 матеріалів досудового розслідування);
- висновку дактилоскопічної експертизи №10/1/1360СЕ-20 від 20.10.2020р., відповідно до якого на поверхні ножа, наданого на дослідження, слідів папілярних узорів не виявлено (а.с. 177-182 матеріалів досудового розслідування);
то вони не кладуться в основу висновків суду, оскільки не є належними - прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Щодо кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_3 , то, як зазначалось вище, органом досудового розслідування вони кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. У вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_3 обвинувачувалась згідно обвинувального акту, тобто у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Надаючи юридичну оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_3 , суд виходить з такого.
За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.
Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к, від 13 лютого 2020 року у справі №164/1826/17, від 17 вересня 2020 року у справі №206/4163/19 тощо.

Обвинувачена ОСОБА_3 заперечувала, що, наносячи відповідне тілесне ушкодження, бажала настання смерті потерпілого ОСОБА_9 .

При цьому з досліджених судом вищенаведених доказів встановлено, що обвинувачена та потерпілий ОСОБА_9 хоча і були розлучені, але продовжували жити однією сім`єю, вели спільний побут; періодично між ними виникали сварки, проте жодного разу до спричинення тілесних ушкоджень комусь з них вони не призводили; 02.10.2020р. між ними виник побутовий конфлікт, в ході якого обвинувачена ОСОБА_3 , підійшовши до ОСОБА_9 , нанесла йому один удар ножем в ліву частину грудей з верху до низу; ніж опинився в руках ОСОБА_3 , оскільки під час конфлікту вона різала ним хліб; після нанесення вказаного удару ножемпотерпілий ОСОБА_9 виявляв ознаки життя, здійснював самостійні дії, пересувався, обвинувачена мала реальну можливість продовжити свої протиправні дії, проте цього не зробила, кинула ніж, відреагувавши на зауваження сина, ОСОБА_8 , який лежав на дивані в кімнаті; під час конфлікту та перед ним ОСОБА_3 будь-яких погроз на адресу ОСОБА_9 не висловлювала, а згідно показань свідка ОСОБА_10 , коли ОСОБА_3 було повідомлено, що її чоловік потрапив до лікарні, то остання почала плакати та цікавитися його станом здоров`я.

Враховуючи розташування потерпілого ОСОБА_9 , який сидів на стільці в кімнаті, обвинувачена не була позбавлена можливості нанести відповідний удар ножем в частину тіла потерпілого, який з більшою імовірністю міг призвести до настання смерті потерпілого безпосередньо в серце (прямо у груди), шию тощо.
Щодо ненадання медичної допомоги потерпілому з боку ОСОБА_3 , то, як пояснила обвинувачена, їй здалось, що удар ножем ОСОБА_9 був нанесений нею не сильно, а тому вона не викликала швидку.
При цьому, як показав лікар, який оперував ОСОБА_9 - свідок ОСОБА_13 , встановити глибину ранового каналу відповідного ушкодження не виявляється можливим, оскільки внутрішні органи (серце, легені) пошкоджені не були. Отже, неможливо надати оцінку щодо сили, з якою ОСОБА_3 було нанесено потерпілому відповідний удар ножем.
Крім того факт ненадання обвинуваченою медичної допомоги потерпілому не може беззаперечно свідчити про її бажання щодо настання смерті ОСОБА_9 , оскільки потерпілий після отриманого поранення здійснював самостійні дії, пересувався, а очевидцем відповідних подій був ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , а тому обвинувачена могла розраховувати, що відповідна допомога буде надана останнім, в тому числі викликано швидку, що і було зроблено. При цьому обвинувачена не перешкоджала наданню відповідної медичної допомоги потерпілому.
За змістом ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись, зокрема, на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Оцінюючи сукупність зазначених вище обставини, характер відносин між обвинуваченою та ОСОБА_9 ; причину, характер та інтенсивність конфлікту між ними, в ході якого ОСОБА_3 нанесла відповідне тілесне ушкодження потерпілому; спосіб та кількість нанесення відповідного одного удару ножем; характер тілесного ушкодження; припинення обвинуваченою ОСОБА_3 відповідних протиправних дій за наявності можливості їх продовжити та за умови, що потерпілий виявляв ознаки життя; поведінку обвинуваченої після повідомлення їй про те, що потерпілого госпіталізованого, прояв нею хвилювання щодо стану його здоров`я тощо, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_3 , спричиняючи потерпілому ОСОБА_9 відповідне тілесне ушкодження, бажала настання його смерті, а тому вона має нести кримінальну відповідальність за наслідками, що настали у вигляді тяжкого тілесного ушкодження у потерпілого.
Відповідно суд не погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_3 , яке наведене в обвинувальному акті, щодо виконання нею усіх дій, які вона вважала необхідним для заподіяння смерті ОСОБА_9 , а саме закінченому замаху на вбивство.
З огляду на викладене, дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфікуються судом за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона раніше не судима; працездатна, але офіційно не працює; розлучена; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має постійне місце проживання та реєстрації.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
При цьому судом враховується, що обвинувачена піддала свої дії критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного, обставини вчинення кримінального правопорушення визнала в повному обсязі, заперечувала лише наявність в неї прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, що також не було встановлено в ході судового розгляду.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; відношення обвинуваченої до скоєного кримінального правопорушення; особу винної, її вік; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 , попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченої в цілому є неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України. Підстав застосування ст. ст. 69, 75 КК України судовим розглядом не встановлено.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.10.2020р., відповідно до вимог ч. 4 ст. 174, абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 згідно ст. 124 КПК України.

Крім того, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та не зникли, з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне до набрання ним законної сили залишити без змін запобіжний захід ОСОБА_3 - у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення вироку з 18.10.2021р., зарахувавши також до строку покарання строк її попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 06.10.2020р. по 17.10.2021р. включно з розрахунку день за день.

Речові докази по кримінальному провадженню: ніж кухонний; сорочку з коротким рукавом; фрагменти марлевого бинту зі змивами зі стіни; біологічні зразки крові та слини ОСОБА_3 ; підодіяльник; наволочку; фрагмент вати, передані до кімнати зберігання речових доказів Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області (на теперішній час ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області) знищити (а.с. 217-220 матеріалів досудового розслідування).
Процесуальні витрати в сумі 1307,60 грн. (одна тисяча триста сім грн. 60 коп.) на залучення експерта (експертиза №10/1/1360СЕ-20 від 20.10.2020р.) стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. (а.с. 183 матеріалів досудового розслідування)

Скасувати арешт майна, який накладено ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.10.2020р. по справі №639/6291/20 (провадження №1-кс/639/2461/20) на вищезазначені речові докази. (а.с. 45-47 матеріалів досудового розслідування)
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 залишити раніше обраний у вигляді тримання під вартою.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Роз`яснити обвинуваченій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1