Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1194/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинувачуваного: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 березня 2021 року, якою закрито кримінальне провадження № 0000182 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення,

встановила:

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 березня 2021 року кримінальне провадження № 0000182 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

В своїх висновках суд першої інстанції зазначив, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК на підставі ч. 1 ст. 477 КПК є приватним обвинуваченням, не пов`язаним із домашнім насильством, а тому у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення воно підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не погоджується із прийнятим рішенням, вважає його незаконним та таким що підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить скасувати ухвалу суду про закриття кримінального провадження та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 є батьком потерпілого ОСОБА_11 , що випливає зі змісту обвинувального акту. Таким чином незалежно від факту спільного проживання, вчинення ОСОБА_12 відносно ОСОБА_11 умисних протиправних дій у виді нанесення тілесних ушкоджень є різновидом домашнього насильства.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення захисника та обвинувачуваного на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається із обвинувального акту, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст.122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Із матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 примирився з обвинуваченим ОСОБА_6 та відмовився від підтримання обвинувачення (а.с.91).

Законом № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.
Зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».
Кримінальний кодекс також було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Крім того, було внесено зміни й до ч. 1 ст. 67 КК, яку доповнено п. 6-1 і визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.
У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Разом із цим, згідно з пунктами «a», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому відповідно до ст. 92 КПК тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 122 КК.
За таких обставин, якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Інакше підозрюваний (обвинувачений) буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення.
До такого висновку дійшла Об`єднана палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 12.02.2020 року у справі 453/225/19.

Натомість, як убачається з матеріалів цієї справи, в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_6 злочину, пов`язаного з домашнім насильством. У вказаному процесуальному документі слідчі органи не зазначили обтяжуючої обставини, а саме вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Оскільки органами досудового розслідування ОСОБА_6 не інкримінувалося вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, він не був обізнаний із таким обвинуваченням і не мав можливості захищатися від нього, колегія суддів приходить до переконання, що злочин передбачений ч.1 ст.122 КК України, вчинення якого ставиться у вину ОСОБА_6 , не є кримінальним правопорушенням, пов`язаним з домашнім насильством.

За таких обставин, апеляційні доводи прокурора про безпідставне закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_11 від підтримання обвинувачення є необґрунтованими, підстави для скасування ухвали суду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :