Дата документу 06.09.2021 Справа № 334/4884/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/4884/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/511/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 6 вересня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.1 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358. ч.3 ст.358. ч.4 ст.27, ч.2ст.15, ч.1 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2ст.15, ч.2 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2ст.15. ч.3 ст.369 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих га свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити новий аналогічний злочин, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 30 січня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вказує на незаконність ухвали суду першої інстанції, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що продовжуючи йому строк тримання під вартою, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, який раніше не судимий, є інвалідом дитинства, характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку інваліда другої групи.

Також зазначає, що вже довгий час тримається під вартою та за останній час його стан здоров`я погіршився.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому та кількості епізодів злочинної діяльності, відомості про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчинених злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.1 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених із корисливих мотивів, а також пов`язаних із корупцією, в результаті яких є можливість призначення йому покарання, зокрема за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, зокрема і внаслідок тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , що має свій раціональний зміст, оскільки така обставина свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, зокрема тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Існування ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшли своє підтвердження, оскільки перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом впливу на зазначених осіб щодо їх не явки за викликами суду. Крім того, за наявними відомостями ОСОБА_8 має корумповані зв`язки у тому числі і з числа посадових осіб Запорізької міської ради та правоохоронних органів, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В цьому контексті є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів і суворість очікуваного покарання.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, як того просив обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що первісна ухвала слідчого судді від 11.01.2019 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою засвідчує застосування відносно ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Посилання в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність позитивної характеристики, стійкі родинні зв`язки, перебування на його утриманні матері-інваліда, відсутності судимостей, його задовільний стан здоров`я, не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_8 до 31 січня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4