Номер провадження: 11-кп/813/2416/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000084, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , офіційно не працевлаштованого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , до 17 січня 2022 року включно без зміни розміру застави, визначеного ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_10 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 630000 гривень.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , до 17 січня 2022 включно без зміни розміру застави, визначеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.09.2021 року, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 525500 гривень.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_9 в обґрунтування своїх доводів вказує, що прокурором не надано доказів щодо заявлених ризиків.

Просить ухвалу суду змінити та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 , оскільки перебуває під вартою вже півтора роки.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що прокурором не надано доказів щодо заявлених ризиків.

Просить ухвалу суду змінити та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки перебуває під вартою вже півтора роки.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачених не оспорюються обставини вчинення ними злочинів та безпідставність висунутого їм обвинувачення, в зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність доказів щодо заявлених стороною обвинувачення ризиків, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 та обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, або без такої.

Тому, апеляційний суд вважає, що обвинувачений будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому особливо тяжкі злочини.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не прийнято, існує ризик того, що останній може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, апеляційний суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу на свідків в зазначеному кримінальному провадженні.
Також апеляційний суд вважає, що ОСОБА_9 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які на даний час з моменту раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.

Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого в частині можливості застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про не надання доказів стороною обвинувачення на підтвердження заявлених ризиків,то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений є громадянином України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: Донецька область, м. Макіївка, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Вказані обставини свідчать про те, що у обвинуваченого відсутнє постійне місце проживання в м. Одеса, де проводиться досудове розслідування та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому особливо тяжкі злочини.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про існування ризику можливого впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою надання ними неправдивих показань.
Водночас, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_10 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_10 злочинів, апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого в частині можливості застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинувачених та висунуте їм обвинувачення у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою. Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000084, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4