Справа № 991/8535/21
Провадження 1-кс/991/8664/21
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) ОСОБА_1 (далі - слідчий суддя чи суд),

отримавши скаргу від 16.12.2021 ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Спеціалізованої антикорупційного прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі САП ОГП), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі- ЄРДР) відомостей про кримінальне правопорушення, невручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, ненадання витягу з ЄРДР,

ВСТАНОВИВ:
1. Стислий опис судового провадження.
16.12.2021 до ВАКС надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб САП ОГП, НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачених статтями 364, 364-1, 365-2 Кримінального кодексу України (далі КК), неврученні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, ненаданні витягу з ЄРДР.

2.Короткий виклад скарги.
В скарзі стверджується, що скаржником 10.12.2021 направлена САП ОГП заява №VYH--01 від 10.12.2021, де описуються обставини стосовно коштів із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Meinl Bank Aktiengeselschaft», головою Національного банку України ОСОБА_3 , заступником Голови Національного банку України ОСОБА_4 , директорами-розпорядниками ФГВФО, міністром внутрішніх справ України ОСОБА_5 , начальниками ГСУ МВСУ та ГСУ НПУ, головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів, якими, внаслідок зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб - вкладників та кредиторів банку, сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та багато, багато іншого. При цьому скаржник стверджує, що на час звернення зі скаргою до слідчого судді, він не отримав відповіді щодо внесення прокурором чи детективом відомостей до ЄРДР, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого та витягу з ЄРДР.

3. Обґрунтування позиції суду.
3.1. Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Проте підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Разом з тим, наведеними нормами КПК не передбачено можливість оскарження бездіяльності щодо невручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки чи витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні, тобто таке не належить до повноважень слідчого судді за нормами КПК, а належить до повноважень слідчого після набуття особою процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні та є похідним від такого набуття.

3.3. Бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення передбачає дві обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування була надана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення; 2) слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання такої заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скаржником до скарги не додано належних доказів факту направлення до САП ОГП заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.12.2021 №VYН--01 та реального отримання САП ОГП такої заяви, оскільки додані фото екрану перебування на сайті Генеральної прокуратури України за посиланням «old.gov.ua/ua/treatment.html» з заповненням форми для направлення звернення та друге фото екрану цього ж сайту з інформацією «Запит відправлено» не підтверджують належним чином направлення саме такої заяви, відповідь на яку нібито не отримав скаржник, та самого лише посилання у скарзі на наявність такого факту для її розгляду вочевидь недостатньо.

Крім цього, скаржником жодним чином не підтверджено накладення на заяву від 10.12.2021 електронного підпису для належної ідентифікації особи заявника.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Частиною 1 статті 7 цього ж Закону передбаченого, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Про обов`язковість у документі такого реквізиту як підпис (для електронних документів - електронний підпис або електронна печатка в разі відсутності електронного підпису) йдеться у пункті 4.4 розділу 4 Вимог до оформлювання документів Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Державної уніфікованої системи документації Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020, чинного з 01.09.2021, затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01 липня 2020 року.

Відтак скаржником не доведено, що він дійсно звертався із заявою про кримінальне правопорушення від 10.12.2021 до САП ОГП, що може мати наслідком оскарження бездіяльності на підставі пункту 1 частини 1 статті 303 КПК.

3.4. Правові норми завжди мають мету, для досягнення якої вони запроваджуються, та повинні застосовуватися (у тому числі і тлумачитися), із врахуванням такої мети, тобто задля досягнення бажаного за задумом законодавця результату.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 в справі №536/2475/14-к наголошено, що способи тлумачення норм права не можна використовувати ізольовано один від одного. ВП наголосила на тому, що надання переваги словесно-граматичному (буквальному) трактуванню норм законодавства без одночасного цільового (телеологічного) їх тлумачення не дозволить встановити зміст, а також мету та практичне значення існування тієї чи іншої норми у законодавстві. Це може призвести до значних та невиправданих ускладнень у правозастосовній практиці. Тому задля досягнення мети тлумачення правових норм доцільно використовувати способи тлумачення в їхній сукупності та комплексному взаємозв`язку. Наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України.

Метою наведених вище норм частини 1 статті 214 КПК, є забезпечення судом початку досудового розслідування за кожною подією ймовірного вчинення злочину, про яку особа (потерпілий чи заявник) повідомила уповноваженого суб`єкта, але останній допустив бездіяльність щодо початку досудового розслідування за цими обставинами. Зазначена мета є досягнутою, зокрема, в разі постановлення за скаргою особи ухвали про зобов`язання уповноваженого суб`єкта внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою особи, що забезпечує досягнення завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК.

Проте КПК не передбачено багаторазове чи повторне внесення до ЄРДР відомостей про одне й те ж саме кримінальне правопорушення у зв`язку чим в разі самостійного припинення уповноваженою особою бездіяльності, яка оскаржується, провадження за скаргою підлягає закриттю, згідно з частиною 2 статті 305 КПК.

Суд зазначає, що норми КПК не врегульовують порядок реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження.

Однак, згідно із статтею 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто згідно з частинами 1, 2 статті 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За частиною 6 статті 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу. Також, за частиною 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя зазначає, що за загальним порядком оцінка належності скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення в Єдиний реєстр досудових розслідувань щодо її обґрунтованості передбачає вивчення: 1) наявності правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії (у даному випадку внести відомості до ЄРДР); 2) наявності встановленого законом строку вчинення певної дії; 3) встановлення факту невиконання цього обов`язку у встановлений законом строк

Однак, суд не може залишити поза увагою те, що скаржник ОСОБА_2 використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження із тим, щоб ініціювати чергове кримінальне провадження в НАБУ раїни за одними і тими ж самими фактами

Так, 15.12.2021 слідчий суддя вже постановив ухвалу в справі №991/8481/21, якою відмовив тому є скаржнику у відкритті провадження за скаргою на бездіяльність посадових осіб САП ОГП в частині оскарження бездіяльності щодо невручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки чи витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні, та повернув скаржнику скаргу на бездіяльність посадових осіб САП ОГП, яка полягає у невнесенні посадовими особами САП ОГП після отримання заяви від 10.12.2021 №VYH- відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені статтями 364, 364-1, 365-2 КК.

Також, на адресу ВАКС надійшов лист заступника керівника САП ОГП від 29.09.2021 року №16/1/6-97891ВИХ-21 про те, що ухвалами слідчих суддів ініційовано п`ять кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_2 , які стосуються ідентичних обставин, які викладені у заяві від 10.12.2021 №VYH--01, про вчинення кримінального правопорушення. Відповідними постановами прокурора підслідність у них було визначено за Солом`янським управлінням поліції ГУ НП у місті Києві.

Тобто права скаржника ОСОБА_2 як заявника у кримінальному провадженні щодо коштів ПАТ «Міський комерційний банк» із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Mienl Bank Aktiengeselschaft», головою Національного банку України ОСОБА_3 , заступником Голови Національного банку України ОСОБА_4 , директорами-розпорядниками ФГВФО, міністром внутрішніх справ України ОСОБА_5 , начальниками ГСУ МВСУ та ГСУ НПУ, головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів не порушуються, оскільки досудове розслідування цих фактів здійснюється у кримінальних провадженнях, які ініційовані за попередніми заявами скаржника.

При цьому слідчий суддя відзначає, що подаючи таку кількість скарг на невнесення відомостей до ЄРДР, скаржник фактично висловлює свою незгоду із постановами про зміну підслідності у ініційованих ним ж кримінальних провадженнях, однак вплив на поведінку органу досудового розслідування у таких кримінальних провадженнях належить здійснювати не шляхом ініціювання нових кримінальних проваджень, а через подання відповідних клопотань та скарг у вже чинних провадженнях.

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: (1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; (2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; (3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Слідчий суддя враховує, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к). Використання цього інституту прослідковується в практиці Конституційного Суду України (КСУ), який вказав, що повторне звернення до тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09.07.2018 року № 213-1(І)/2018).

Також, за частиною 2 статті 1 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відтак суд зауважує, що інші процесуальні закони України містять чіткі норми щодо запобігання зловживанню процесуальними правами.

Так, статтями 44 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПКУ), 43 Господарського процесуального кодексу України (ГПКУ) та 45 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) під загальною назвою «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» передбачено ідентичні норми, за якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

За частинами 2-4 статті 35 тієї ж Конвенції, яка регулює діяльність Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34, якщо вона: a) є анонімною; або b) за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом чи була подана на розгляд до іншого міжнародного органу розслідування чи врегулювання, і якщо вона не містить нових фактів у справі. Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином. Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

Суд зазначає, що особи, які вважають себе потерпілими від кримінальних правопорушень, не повинні чинити дії, які спрямовані на досягнення цілей відмінних, від цілей компенсації заподіяної шкоди, притягнення до відповідальності винних осіб. Подання однотипних скарг, заяв про вчинення кримінальних правопорушень із тим, щоб штучним чином збільшити кількість кримінальних проваджень, у яких здійснюється досудове розслідування одних і тих ж обставин (із незначними відмінностями у переліку осіб, які є імовірними фігурантами вчинення кримінального правопорушення, або ж у кримінально-правовій кваліфікації) належить сприймати як відсутність наміру домагатися реалізації своїх прав як потерпілого, здійснювати ефективну процесуальну взаємодію із органом досудового розслідування, яка була б спрямована як на відшкодування заподіяної шкоди, так і притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, подана скаржником у даній справі скарга є зловживанням своїми процесуальними правами та має наслідком постановлення судом рішення про залишення такої скарги без розгляду.

Керуючись статтями 7, 9, 303-309, 372, 532 КПК, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Залишити без розгляду скаргу від 16.12.2021 ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб САП ОГП, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, невручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, ненадання витягу з ЄРДР.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1