Номер провадження: 11-сс/813/1830/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суд м. Одеси від 22 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження №0000357 від 20.10.2021 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000357 від 20.10.2021 року, та застосовано запобіжний захід ОСОБА_7 , у вигляді домашнього арешту до 20.01.2022 року, в межах строку досудового розслідування.
Рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту мотивоване наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_7 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, яким здатен запобігти запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що судом надано невірну оцінку всім обставинам справи.

Зокрема, прокурор вказував на те, що необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується:

- наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину; Одеська область межує з Республікою Молдова та невизнаною Республікою Придністров`я; у підозрюваного наявні зв`язки у системі правоохоронних органів, у тому числі серед працівників Державної прикордонної служби України та Держмитслужби України;

- наявністю ризику, передбаченого п.п.п.2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, за рахунок займаної посади та зв`язків у робочому середовищі підозрюваного;

- наявністю ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що підозрюваний на теперішній час не відсторонений та не звільнений із займаної посади;

- тим, що розголошення відомостей результатів досудового розслідування може привезти до його неповноти, з огляду на встановлення на даний час інших осіб, в тому числі й працівників правоохоронних органів, які можуть бути причетні до інкримінованого підозрюваному правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в ДУ «ОСІ» з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погоджуючись із вищенаведеною ухвалою, із апеляційною скаргою звернулась захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 , у якій зазначила, що

- підозра повідомлена ОСОБА_7 є необґрунтованою з огляду на чисельні порушення, допущені співробітниками ДБР в ході затримання, щодо порушень у проведенні освідування, ненадання особі права на захист, невідповідності фактичного місця затримання, зазначеному у протоколі. Протоколи допиту свідків складені «під копірку» та містять неправдиві покази, а наявні у справі письмова згода ОСОБА_11 від 20.10.2021 року та довіреність від 20.10.2021 року від ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_13 , з огляду на те, що сам ОСОБА_12 допитаний не був, свідчать про провокацію з боку ОСОБА_11 ;

- ризики, наведені прокурором недоведені, оскільки ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки (одружений, має 3х неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, позитивні характеристики); усі докази стороною обвинувачення вже зібрані; ризики впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення жодним чином не підтверджено;

- посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є недостатнім.

На підставі наведеного, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного заперечував, зауважив, що його посилання у апеляційній скарзі на те, що підозрюваний не був відсторонений від посади є помилкою.

Підозрюваний та його захисники заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи та вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 підтримали.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо посилань захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на необґрунтованість підозри, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно матеріалів поданого клопотання 20 листопада 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Аналіз норм КПК України дає підстави дійти до висновку про те, що КПК України оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК України передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга до яких надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Стандарт переконання «обґрунтована підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

При цьому, на етапі досудового розслідування слідчий суддя неуповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Крім того, враховуючи положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду кримінального провадження.

Слідчий суддя повинен, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, встановити певну співрозмірність між рівнем обмеження прав і свобод підозрюваного, з одного боку, та між рівнем обґрунтованості повідомленої підозри, з іншого.

Підозра, повідомлена ОСОБА_7 , підтверджується протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 20.10.2021 року, від 16.11.2021 року, від 20.11.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 19.11.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 19.11.2021 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.11.2021 року, та іншими матеріалами клопотання в сукупності.

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_7 , належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто його можливу причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може здійснити спроби переховуватися від органів досудового розслідування або суду, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, може впливати на свідків, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначених у клопотанні.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Зокрема, слідчим суддею встановлено наступні обставини, що не було спростовано ані захисником, ані прокурором у суді апеляційної інстанції.

В рамках даного кримінального провадження наявні особи свідків, на показання яких сторона обвинувачення на теперішній час посилається в обґрунтування існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні існує, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

Дійсно ОСОБА_7 займав посаду начальника ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, що надавало йому доступ до службових кабінетів, відповідної документації, та електронних носіїв інформації, які в свою чергу, можуть містити відповідну доказову інформацію в рамках такого кримінального провадження, зокрема, матеріалів кримінального провадження №0000136 від 17.04.2021 року.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року підозрюваного ОСОБА_7 було відсторонено від займаної посади начальника ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, а наказом начальника генерала поліції третього рангу ОСОБА_16 від 29.11.2021 року, ОСОБА_7 було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію», у зв`язку з чим, на переконання апеляційного суду, вказаний ризик на даний час відсутній.

Щодо посилання сторони обвинувачення на існування ризиків, передбачених п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що з огляду на відсутність належного обґрунтування та аргументування стороною обвинувачення існування ризиків можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення, з урахуванням того, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідні твердження сторони обвинувачення про існування таких ризиків є формальними, а відповідні ризики фактично відсутні.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дотримав вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя, постановляючи ухвалу, прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Тим не менш, слідчий суддя дійшов висновку, який апеляційний суд вважає обґрунтованим, про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, може забезпечити відповідну процесуальну поведінку підозрюваного в майбутньому з точки зору виконання покладених на нього процесуальних зобов`язань.

Так, ані слідчим у поданому слідчому судді клопотанні, ані прокурором у апеляційній скарзі, на переконання апеляційного суду, не було доведено неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується прокурор. Натомість, апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Доводи ж адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 щодо недопустимості як доказів протоколів затримання та освідування та допиту свідків через допущені під час їх складання порушення чинного законодавства, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 3 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Також слід зазначити, що посилання захисника підозрюваного на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та позитивні характеристики не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати встановлені слідчим суддею ризики та жодним чином не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування, впливу на свідків в подальшому.

Обставини щодо перебування на утриманні обвинуваченого 3х неповнолітніх дітей, належними доказами стороною захисту підтверджено не було, сам по собі факт наявності у особи дітей не підтверджує прийняття активної участі у їх вихованні та перебуванні на утриманні.

Тим не менш, відповідні характеризуючи обставини було обґрунтовано враховано слідчим суддею, який на підставі практики ЄСПЧ, викладеної у справі «Пунцельт проти Чехії», дійшов висновку про можливість запобігання встановленим ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційний суд вважає, що посилання захисника обвинуваченого на недоведеність існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення не є слушними, адже як вже було зазначено, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність такого ризику та не враховував його при постановлені оскаржуваної ухвали. Не доречними є також і зауваження захисника про те, що тяжкість обвинувачення не є достатнім та головним чинником при оцінці ймовірності існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що з оскаржуваної ухвали вбачається, що тяжкість обвинувачення не була єдиною підставою для виноску суду про доведеність, частини з заявлених слідчим ризиків.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги і те, що прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів вчинення ОСОБА_7 з моменту обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у домашнього арешту, будь-яких спроб щодо переховування від органу досудового розслідування чи суду, незаконного впливу на свідків, спроб спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого суддіКиївського районного суд м. Одеси від 22 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження №0000357 від 20.10.2021 року - залишити без змін
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4