Справа № 369/7771/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1413/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника обвинуваченого на вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено зач. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 49 КК України від призначеного покарання звільнено; за епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведенням, що цей злочин вчинений обвинуваченим.Вироком вирішено питання речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком, 21.06.2013 близько 18.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, направлений на завдання останній тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_9 , облив її холодною водою, після чого почав бігти за нею, а остання, біжучи, спіткнулась та впала на землю, після чого ОСОБА_7 почав заламувати їй обидві руки та бити головою об насип землі, від чого потерпіла втратила свідомість. В подальшому, ОСОБА_7 , щоб привести ОСОБА_9 до тями облив її ще раз холодною водою та, взявши її за обидві руки, почав тягнути її по землі, а потім, взявши за обидві ноги, почав знову тягнути її по землі, внаслідок чого остання неодноразово вдарялась головою об бетонну бруківку.

Згідно висновку експерта №20/К від 03.04.2015 у потерпілої ОСОБА_9 згідно із даними наданої медичної документації виявлена закрита черепно-мозгова травма у вигляді струсу головного мозку за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк, більший за 6, але менший за 21 день. Забої м`яких тканин та гематоми верхніх кінцівок за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Згідно із результатами судово-психіатричної експертизи (акт №393 від 10.09.-12.12.2014 р.) у ОСОБА_9 розвинувся рекурентний афективний розлад у вигляді рецидивуючої уніполярної депресії, тяжкого депресивного епізоду із психотичними симптомами. Даний психічний розлад має причинно-наслідковий зв`язок із отриманими ОСОБА_9 21.06.2013 року тілесними ушкодженнями та психічною травмою. У «Правилах судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 від 17.01.1995 року МОЗ України, зазначено: «п. 2.1.5. Душевна хвороба. Під душевною хворобою належить розуміти психічне захворювання/психічну хворобу/. До психічних захворювань не можна відносити пов`язанні з ушкодженням реактивні стани/психози, неврози/. Ушкодження кваліфікуються як тяжке тільки тоді, коли воно потягло за собою розвиток психічного захворювання, незалежно від його тривалості і ступеня виліковності. Ступінь тяжкості ушкодження, що викликало реактивний стан нервової системи, визначається за ознакою тривалості розладу здоров`я. Діагноз психічного захворювання і причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням і психічним захворюванням, що розвинулось, встановлюється психіатричною експертизою. Вище вказаний психічний розлад не призвів до розвитку у ОСОБА_9 психічної хвороби, але викликав науково-обґрунтовану необхідність лікування постраждалої з його приводу строком більше 21 дня, та знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із подіями 21.06.2013, тому за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, як такі, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Крім того, 21.06.2013 близько 18.04 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла на грунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_10 , маючи прямий умисел, направлений на завдання останній тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_7 правою рукою наніс один удар потерпілій ОСОБА_10 в область голови, внаслідок чого остання впала на землю.

Згідно висновку експерта №21/К від 03.04.2015 у потерпілої ОСОБА_10 згідно із даними наданої медичної документації виявлено закрито черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яка за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк, більш за 6, але менший за 21 день. Множині садна обох колінних суглобів та лівої гомілки за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Згідно із результатами проведеної відносно ОСОБА_10 судово-психіатричної експертизи (акт №348 від 10.09-12.12.2014 р.), у неї внаслідок вказаних подій 21.06.2013 розвинувся посттравматичний стресовий розлад (МКХ-10;F43.1), який з часом перейшов у змішаний тривожний та депресивний розлад невротичного рівня (МКХ-10;F41.2). Дані психічні розлади знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із тілесними ушкодженнями та психічною травмою, отриманими в результаті здійснених по відношенню до неї протиправних дій 21 червня 2013 року.

У «Правилах судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 від 17.01.1995 року МОЗ України, зазначено: «п. 2.1.5. Душевна хвороба. Під душевною хворобою слід розуміти психічне захворювання/психічну хворобу/. До психічних захворювань не можна відносити пов`язанні з ушкодженням реактивні стани/психози, неврози/. Ушкодження кваліфікуються як тяжке тільки тоді, коли воно потягло за собою розвиток психічного захворювання, незалежно від його тривалості і ступеня виліковності. Ступінь тяжкості ушкодження, що викликало реактивний стан нервової системи, визначається за ознакою тривалості розладу здоров`я. Діагноз психічного захворювання і причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням і психічним захворюванням, що розвинулось, встановлюється психіатричною експертизою. Ступінь тяжкості такого тілесного ушкодження визначається в судово-медичних експертом з урахуванням висновків цієї експертизи. Вищевказані психічні розлади не призвели до розвитку у ОСОБА_10 психічної хвороби, але викликали науково-обґрунтовану необхідність лікування постраждалої з їх приводу строком більше 21 дня, та знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із подіями 21.06.2013 року, тому за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність доказів нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 саме ОСОБА_7 , оскільки дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_10 , виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 904, акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 348, висновку експерта № 21/к підтверджують як факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 саме ОСОБА_7 , так і наслідки, які настали в результаті протиправних дій ОСОБА_7 .

Прокурор також вважає, що суд повинен був закрити кримінальне провадження за епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , оскільки потерпіла неодноразово не з`являлась у судове засідання, про причини неявки не повідомляла, що прирівнюється до її відмови від обвинувачення і має наслідком застосування вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Крім того, підкреслює, що суд в порушення п. 6 ч. 1 ст. 374 КПК України не зазначив всіх прокурорів, які приймали участь в судових засіданнях, чим позбавив останніх права на апеляційне оскарження вироку, та, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від покарання за спливом строків давності безпідставно у вироку не послався на ч.5 ст.74 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок в частині визнання винуватим ОСОБА_7 за епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового слідства, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні вироку судом не надані відповіді на численні клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, не звернуто увагу на те, що стороною обвинувачення не надано об`єктивних відомостей, які б підтверджували факт нанесення ударів, побоїв, завдання тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілій ОСОБА_9 , а показання свідка ОСОБА_11 отримані з чужих слів і безпідставно зазначені як доказ винуватості ОСОБА_7 .

Звертає також увагу на відсутність у ОСОБА_7 прямого умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , оскільки дії обвинуваченого охоплювалися поняттям «необхідна оборона», з огляду на незаконне проникнення потерпілої до його володіння та наміри потерпілої вчинити скандал та принизити його в очах друзів.

Підкреслює, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування медичної документації про проходження потерпілою лікування від психічного захворювання, не враховано висновок спеціаліста у галузі психіатрії про порушення порядку проведення судової експертизи щодо наявності психічного захворювання у потерпілої та спростування правильності і наукової обґрунтованості визначення її психічного стану, та факту не надання прокурором постанови про призначення судово-психіатричної експертизи.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційні скарги частково, вважаючи, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції,потерпілу ОСОБА_9 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок законним,обвинуваченого та його захисника,які підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_7 , і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Як випливає із змісту вироку, ОСОБА_7 виправданий за епізодом нанесення тілесних ушкоджень Домашевській Б-С.С у зв`язку з недоведенням, що цей злочин вчинений обвинуваченим. При цьому суд зазначив, що не надано будь яких доказів, що ОСОБА_7 своїми діями заподіяв потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме вчинив будь-які дії, які в подальшому викликали у потерпілої посттравматичний стресовий розлад (МКХ-10; F43.1), який з часом перейшов у змішаний тривожний та депресивний розлад невротичного рівня (МКХ- 10: F41.2), та не надано доказів, що ОСОБА_7 наносив будь-які тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .
У той же час, викладаючи у вироку фактичні обставини кримінального провадження, суд встановив, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, заподіявши за певних обставин потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Таким чином, висновки суду, викладені у судовому рішенні щодо епізоду відносно ОСОБА_10 , містять істотні суперечності, які вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, при цьому суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, у матеріалах кримінального провадження містяться численні клопотання сторони захисту про визнання певних доказів сторони обвинувачення недопустимими та неналежними, на які суд відповіді не надав та, всупереч вимогам ст.374 КПК України, не мотивував їх відхилення у судовому рішенні.
Крім того, у матеріалах кримінального провадження міститься висновок фахівця в галузі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_12 (т.2 а.156-161), яким заперечується правильність висновку судово-психіатричної експертизи від 19.11.2014 року відносно ОСОБА_9 та висловлюється думка щодо відсутності у даного висновку доказової цінності.
Відомості, зазначені у висновку фахівця, залишилися поза оцінкою суду, а у вироку відсутні мотиви їх відхилення.
Таким чином доводи апеляційних скарг, а також твердження прокурора вищого рівня, що приймав участь при апеляційному розгляді, про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є слушними і вимоги про скасування судового рішення є обґрунтованими.
У той же час вимоги апеляційної скарги прокурора про постановлення нового вироку та вимоги апеляційної скарги захисника про закриття кримінального провадження по епізоду щодо ОСОБА_9 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України не можуть бути задоволеними.
За умов допущення судом першої інстанції суттєвих суперечностей у висновках, істотних порушень кримінального процесуального закону та неоднозначного регулювання КПК України питань кримінального провадження у даних випадках, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити своє судове рішення і вважає необхідним застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Керуючись ст.404,405,407,412,415,419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: