Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2022 року

м. Київ
Справа № 136/299/20

Провадження № 51-6138 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області

від 25 березня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 вересня

2021 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ,
встановив:
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 ;
засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 1 476.15 грн з кожного та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн

з кожного.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судових рішень щодо якого в суді касаційної інстанції не оскаржено.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 , його захисника та потерпілого залишено без задоволення,

а апеляційну скаргу прокурора задоволено.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року, змінено. Стягнуто із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_7 2 952.30 грн матеріальної та 20 000 грн моральної шкоди.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 24 жовтня 2019 року близько 22:00 за попередньою змовою із ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до нежитлового домогосподарства, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ), яке належить потерпілому ОСОБА_7 , та за допомогою металевого прута вирвав металеву скобу з навісним замком, проник до підсобного приміщення, з якого таємно викрав зварювальний апарат, один мідний кабель довжиною 10 м., один мідний кабель довжиною 15 м. та господарчий візок, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2 952.30 грн. В подальшому викрадене майно розібрали на брухт та реалізували на свою користь.
Крім того 26 листопада 2019 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , виявлено та вилучено речовини рослинного походження зеленого кольору, обіг яких заборонено канабіс, загальною масою

(у перерахунку на висушену речовину) 45.546 г. які ОСОБА_4 , у невстановлений час та місці, незаконно придбав та зберігав без мети збуту.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого в наслідок суворості, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, касатор зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою аргументи сторони захисту щодо порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 314-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Також, на думку захисника, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 88 КК. Крім того, суд першої інстанції призначив надмірно суворе покарання засудженому ОСОБА_4 .
Перевіривши доводи, зазначені у касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_4 у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів захисника про істотні порушення норм процесуального права, які полягають у тому, що відповідно до ст. 314-1 КПК не було складено досудової доповіді щодо засудженого ОСОБА_4 , на переконання колегії суддів, вони є безпідставними.
Частиною 5 ст. 314 КПК передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд

у випадках, передбачених КПК, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених КПК.
Із зазначених норм закону вбачається, що вирішення питання під час підготовчого судового засідання щодо складання досудової доповіді є правом суду, яке обмежується винятковими випадками, коли складання такої досудової доповіді є обов`язковим. Разом з тим складання досудової доповіді щодо ОСОБА_4 не було обов`язковим, при цьому учасниками судового провадження перед судом вказане питання не порушувалось.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, та правильність кваліфікації його дій за цими нормами кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Призначаючи засудженому покарання, суд першої інстанції згідно з вимогами

ст. 65 КК врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких злочинів та проступків, дані про особу засудженого, те, що він одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, його негативні характеристики. Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, виходячи з конкретних обставин вчинення злочину, суд, належним чином мотивувавши своє рішення, дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, яке, на думку колегії суддів касаційного суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є несправедливим через його суворість.
Із урахуванням установлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеню їх тяжкості, даних про особу засудженого та доводів касаційної скарги захисника, у тому числі в питанні призначення покарання, Суд не вбачає підстав для призначення засудженому покарання більш м`якого ніж призначено судом, та погоджується із висновками судів нижчих інстанцій про призначення йому покарання із реальним його відбуттям у місцях позбавлення волі.
Касаційна скарга не містить доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанції порушень кримінального процесуального закону під час призначення покарання засудженому.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та у повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже істотних порушень, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі захисника Верховний Суд не вбачає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року та Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3