Справа №573/1369/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/361/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2021 року, якою заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року залишено без задоволення -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2021 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року, яким останній був засуджений за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, за нововиявленими обставинами - було відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2021 року, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги засуджений ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що при прийнятті вказаного рішення судом було допущено неповноту розгляду даного провадження, а його висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та рекомендаціям Верховного Суду, який у своїй постанові від 18 лютого 2020 року, скасовуючи рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року про відмову у перегляді вироку за нововиявленими обставинами, зазначив, що судом не було надано оцінки його доводам про те, що ОСОБА_7 21 січня 2011 року було скасовано постанову про відмову у порушенні кримінальної справи відносно працівників органу дізнання, на яку послався суд при ухваленні вироку.

Крім того, апелянт вказує, що суд послався на те, що була проведена ще одна прокурорська перевірка, за результатами якої слідчим було прийнято постанову від 02 серпня 2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи, однак не врахував, що вказана постанова йому вручена не була, що, відповідно, позбавило його можливості її оскаржити.

Апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд зазначає, що всі обставини, на які він вказує у заяві як на ті, що стали відомі після ухваленні вироку, були предметом касаційного перегляду Вищого Спеціалізованого Суду України 17 травня 2012 року, однак не враховує, що на той час судочинство здійснювалось на підставі ст. 308 КПК України, яка діяла у той час, і Вищий Спеціалізований Суд України не розглядав допущені судом порушення, такі як неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і його касаційна скарга розглядалась як скарга на рішення апеляційного суду, відповідно до ст. 383 КПК України, яка також діяла на той час, що засуджені не знали про зміни у законі та не могли оскаржити вирок згідно норм, визначених новим законом.

Апелянт посилається на те, що як, він так і його захисник в ході судового засідання усно заявляли про дослідження матеріалів кримінального провадження у повному обсязі, крім того, у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами він також вказував на те, що необхідно дослідити усі матеріали для встановлення обставин, які є нововиявленими, допитати в якості свідка його батька ОСОБА_8 , який також хотів повідомити суду обставини, які були не відомі, однак мали суттєве значення, однак суд цього не врахував.

Крім того, апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд вказує, як на його аргументи, на порушення Апеляційним судом Сумської області вимог кримінально-процесуального закону скарги ОСОБА_9 та неврахування при цьому практики ЄСПЛ, при тому, що жодних таких аргументів його заяви і доповнення не містять, що свідчить про поверхневий розгляд судом даного провадження.

Саме зазначені обставини, а саме те, що суд не перевірив, чи могло вплинути скасування даної постанови на законність ухваленого висновку, на думку апелянта, і є нововиявленими обставинами, за яких вирок підлягає перевірці.

Крім того, у додатковій заяві, поданій до Сумського апеляційного суду, апелянт-засуджений ОСОБА_6 зазначає про те, що він не в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінальної справи, просить надати йому можливість з ними ознайомитись, після чого надасть доповнення до своєї апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд даного провадження було призначено на 25 січня 2022 року на 14 год. 00 хв.

До початку апеляційного розгляду від засудженого ОСОБА_6 , який не з`явився до суду апеляційної інстанції, надійшла заява про відкладення розгляду його апеляційної скарги на іншу дату, з посиланням на те, що його захисник ОСОБА_10 не був повідомлений належним чином про призначення апеляційного розгляду на 14 год. 00 хв. 25 січня 2022 року та у зв`язку з тим, що захисник не отримав копію поданої апеляційної скарги. При цьому, щодо своєї неявки до апеляційного суду апелянт жодних причин не вказав.

У свою чергу, захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 направив до апеляційного суду заяву, в якій вказував про неможливість прибути до Сумського апеляційного суду у визначену дану, у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі, просив провести розгляду апеляційної скарги засудженого у його відсутність, з зазначенням того, що апеляційні вимоги свого підзахисного підтримує та просить їх задовольнити.

Від прокурора надійшла заява про розгляд даного провадження без його участі.

Враховуючи наявність вказаних заяв, з яких вбачається, що учасники даного провадження повідомлені про час, день та місце апеляційного розгляду належним чином, їх явка в судове засідання при апеляційному розгляді не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища засудженого, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи, як просить засуджений, оскільки причини відкладення поважними не визнає, та вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України.

Тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для її задоволення, встановивши, при цьому, що зазначене останнім у заяві, з огляду на вимоги ст. 459 КПК України, не є нововиявленими обставинами.

Так, згідно з ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, 3)скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути, 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Положеннями п.4 ч.2 ст.462 КПК України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Так, зі змісту заяви засудженого ОСОБА_6 вбачається, що нововиявленими, на його думку, та такими, що могли вплинути на законність ухваленого відносно вироку, є обставини того, що при розгляді кримінальної справи Апеляційним судом Сумської області не були виконані вказівки суду касаційної інстанції, щодо належної оцінки доказів у справі, зокрема, показання про визнання вини, наданих під час досудового розслідування, причин їх надання та зміни, об`єктивної оцінки проведених у кримінальному провадженні судових експертиз, викладені в ухвалі Верховного Суду України від 12 серпня 2010 року, якою було скасовано попередній вирок у зазначеній справі.

Крім того, засуджений посилається на те, що Апеляційним судом Сумської області при розгляді кримінальної справи не було дотримано правил підсудності, оскільки згідно з п. 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 10 липня 2010 року кримінальне провадження після повернення його Верховним Судом на новий розгляд не підлягало розгляду Апеляційним судом Сумської області, як судом першої інстанції, що фактично його позбавило права на апеляційне оскарження вироку.

Також; засуджений вказує на те, що після ухвалення вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року, яким його вина обґрунтовувалася висновками перевірки, проведеної прокуратурою Білопільського району Сумської області, викладеними у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників Білопільського РВ УМВС Сумської області за фактом зловживання службовим становищем та фальсифікацію доказів у справі від 21 січня 2011 року, вказана постанова 11 липня 2012 року була скасована прокурором Генеральної прокуратури України. Що обвинувальний вирок Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року обґрунтувався недопустимими доказами, оскільки вони були отримані з грубим порушенням його права на захист, незаконним притягненням його і свідка до адміністративної відповідальності та накладенням стягнення у виді адміністративного арешту, фальсифікацією написаних явок із повинною, застосуванням незаконних методів ведення слідства, зокрема здійснення психологічного тиску, проведених несанкціонованих обшуків житла, репетицій слідчих дій, незаконного відбирання біологічних зразків для експертних досліджень, обрання запобіжних заходів у відсутність підозрюваного, що в цілому є порушенням прав людини в контексті Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод та суперечить рішенням Європейського суду з прав людини щодо вказаних порушень.

Також, засуджений посилався на те, що Апеляційним судом Сумської області при розгляді справи будо допущено неповноту судового слідства, оскільки не були досліджені матеріали перевірки, проведеної прокуратурою Білопільського району Сумської області №48 пр.10 від 21 січня 2011 року, не були допитані свідки, які дали показання в ході досудового розслідування, показаннями яких спростовувалося його обвинувачення, а також не був допитаний за клопотанням його батько.

Крім того, засуджений вказував на порушення його права на захист, оскільки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не був залучений перекладач, а тому частина матеріалів кримінального провадження залишилася йому незрозумілою, через незнання, у достатньому обсязі, української мови.

Як встановлено судом першої інстанції, вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2012 року зазначений вирок залишено без змін. Тобто, докази, якими підтверджувалася вина ОСОБА_6 були предметом розгляду справи як судом першої інстанції, так і при її перегляді у касаційному порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду заяви засудженого ОСОБА_6 обставини щодо фальсифікації матеріалів кримінальної справи, застосуванням до нього та свідка незаконних методів ведення слідства, а саме, здійснення психологічного тиску, репетиції слідчих дій, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у його відсутність, оскільки, як вірно встановив суд, вони були відомі під час розгляду справи судом, а також, були предметом розгляду як Апеляційного суду Сумської області, так і суду касаційної інстанції.

При цьому, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було враховано і те, що судом касаційної інстанції були перевірені доводи засудженого ОСОБА_6 щодо порушення Апеляційним судом Сумської області під час розгляду кримінальної справи його права на захист через погане розуміння української мови, неповноти судового слідства, інших порушень вимог кримінально-процесуального закону, однак, будь-яких порушень Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено не було.

Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом, також, було надано належну правову оцінку доводам засудженого ОСОБА_6 про те, що його вина обґрунтовувалася висновками перевірки, проведеної прокуратурою Білопільського району Сумської області, викладеними у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників Білопільського РВ УМВС Сумської області за фактом зловживання службовим становищем та фальсифікацію доказів у справі від 21 січня 2011 року, яка 11 липня 2012 року була скасована прокурором Генеральної прокуратури України.

При цьому, суд вірно зазначив, що скасування вказаної постанови не є нововиявленою, не доводить існування обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, і які, самі по собі або у сукупності з іншими обставинами, доводять неправильність прийнятого рішення, що постанова про відмову у порушенні кримінального провадження за фактами неправомірних дій працівників поліції під час досудового розслідування кримінального провадження, яка була скасована не є тим судом рішенням , яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути (п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України).

Таким чином, на думку колегії суддів, судом було вірно встановлено, що усі обставини, на які засуджений ОСОБА_6 вказує у поданій заяві, фактично стосуються необхідності оцінки доказів його винуватості як недопустимих, тобто іншої оцінки, ніж надано судом при ухваленні відносно останнього вироку і не є нововиявленими, за яких вирок Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року, яким ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, підлягав би перегляду.

Всупереч доводам апелянта, всім обставинам, які були зазначені засудженим ОСОБА_6 у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, судом першої інстанції була надана належна правова оцінка і будь яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неповноти розгляду даного провадження, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, на що посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги засудженого колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, крім того вони є аналогічними доводам заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, які були предметом розгляду в суду першої інстанції, які були оцінені з наведенням відповідних обґрунтувань та мотивів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до практики Верховного Суду, нововиявлені обставини - це є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Право особи на справедливий суд, яке гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в практиці Європейського суду з прав людини розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін та наводить один із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує ЄСПЛ, означає, що «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру», а тому прийшов до вірного висновку про те, що доводи апелянта щодо провокації злочину зводяться до незгоди з судовим рішенням, наводячи при цьому рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Попов проти Молдови», згідно з яким процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Тим самим, обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами відповідно до ст. 459 КПК України є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими суду, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування (розгляду).

Колегія суддів зазначає,що заява засудженого ОСОБА_6 не містить обставин, які б можна було визнати нововиявленими і висновки суду про те, що фактично вони мають характер повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні та вимоги їх переоцінки щодо події злочину, винуватості останнього у вчиненні злочинів є належним чином вмотивованими, відповідають обставинам кримінального провадження та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

ЩО стосується доводів апеллянта, які він виклав у додатковій заяві, поданій до Сумського апеляційного суду, в якій ОСОБА_6 зазначає про те, що він не в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінальної справи, просить надати йому можливість з ними ознайомитись, після чого надасть доповнення до своєї апеляційної скарги, то колегія суддів вказує таке.

Так, Сумським апеляційним судом засудженому ОСОБА_6 було забезпечено ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, з визначенням для цього дати - 02 грудня 2021 року та 09 грудня 2021 року, з оформленням на вказані дати заявки на конвоювання ОСОБА_6 , який знаходився у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» щодо доставлення останнього до апеляційного суду.

Відповідно до відомості на ознайомлення з матеріалами справи №573/1369/15 провадження №11-кп/816/1013/21, 02 грудня 2021 року засуджений ОСОБА_6 з 10 год. 00 хв. до 11 год. 45 хв. в повному обсязі ознайомився з 1 та 2 томами кримінальної справи, про що свідчить його особистий підпис.

У наступну, визначену для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи дату, а саме 09 грудня 2021 року засуджений ОСОБА_6 доставлений не був.

Згідно довідки №14/03-10711 від 06 грудня 2021 року, направленої ДУ «Сумський слідчий ізолятор» до Сумського апеляційного суду, ОСОБА_6 , 1968 р.н., був звільнений 03 грудня 2021 року з Сумського СІЗО по відбуттю строку покарання.

Тобто, апелянт ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі, з 03 грудня 2021 року і до дати, визначеної для апеляційного розгляду 25 січня 2022 року, до апеляційного суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи не звертався і доповнень до апеляційної скарги не подавав.

З врахуванням вищезазначеного, колегія дійшла висновку, що судове рішення, яким ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування та направлення на новий судовий розгляд не вбачається, у зв`язку з чим ухвалу суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2021 року, якою заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року залишено без задоволення, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4