Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/294/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» жовтня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його законного представника ОСОБА_5

його захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Южноукраїнськ Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

- 13 квітня 2016 року - Южноукраїнським міським судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 3 років позбавлення волі;

а також

- 17 вересня 2018 року - Южноукраїнським міським судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 та частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - до 05 років 03 місяців позбавлення волі, а за сукупністю цього та попереднього вироку остаточно - до 05 років 06 місяців позбавлення волі

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 :
-будучи засудженими за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення цього злочину;

-вчинивши 07 квітня 2016 року злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України /за вчинення якого є засудженим вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року/, строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення якого до 17 квітня 2017 року не сплинув

вчинив нові злочини за таких обставин.

1. В ніч з 17 на 18 квітня 2017 року він, перебуваючи біля будинку 95 по проспекту Героїв України у місті Миколаєві, побачив належний ОСОБА_9 автомобіль марки "Mazda 323" /державний номер НОМЕР_1 / білого кольору 1987 року випуску, що був припаркований біля вказаного будинку, та вирішив заволодіти ним.

Реалізуючи цей намір, він за допомогою підбору ключів відкрив водійські двері, завів двигун та, керуючи вказаним автомобілем, направився на ньому автодорогою Миколаїв - Ульянівка в бік м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

2. В середині травня 2017 року /більш точного часу встановити не видалось за можливе/ він же, перебуваючи біля магазину "АТБ", розташованого у будинку 9/1 по проспекту Героїв України у місті Миколаєві, побачив належний ОСОБА_10 автомобіль марки "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 / бежевого кольору 1975 року випуску, що був припаркований біля вказаного магазину, та вирішив заволодіти ним.

Реалізуючи цей намір, він за допомогою підбору ключів відкрив водійські двері, шляхом з`єднання дротів запалення завів двигун та, керуючи вказаним автомобілем, направився на ньому автодорогою Миколаїв - Ульянівка в бік м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - як незаконне заволодіння транспортним засобом. вчинене повторно.

Позиції сторін щодо обвинувачення у протиправному заволодінні автомобілями Mazda 323" та "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 /

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину ОСОБА_4 в протиправному заволодінні вказаними автомобілями доведеною, а його дії щодо заволодіння ними кваліфікованими вірно. Спираючись про таке, прокурор просила призначити ОСОБА_4 за вчинення цих дій покарання в межах санкції частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України.

2. Обвинувачений під час судового розгляду цього кримінального провадження свою вину у викраденні вказаних автомобілів визнав повністю.
При цьому зазначив, що наразі розуміє неправильність своєї поведінки та у їх викраденні кається.
Захисник погодилась із тим, що вина обвинуваченого у вчиненні цих злочинів є доведеною, та просила призначити ОСОБА_4 за їх вчинення мінімальне з передбачених законом покарань.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

І......З досліджених під час судового розгляду кримінального провадження довідок № 67-20022020/48001 та № 45-26092017/48001, а також - копії вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року та копії вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року вбачається, що 13 квітня 2016 року ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, на момент вчинення вказаних злочинів ця судимість ані - знятою, ані - погашеною не була.

До того ж, з залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року вбачається, що 07 квітня 2016 року він вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, строк притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення цього злочину станом на 17 квітня 2018 року не сплинув.

ІІ......Факт вчинення ОСОБА_4 нових злочинів сам обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження не оспорював.
При цьому він пояснював, що вчинив усі злочини, оскільки потребував грошей.

Факт вчинення ОСОБА_4 кожного з перелічених злочинів доводять наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

По епізоду незаконного заволодіння автомобілем "Mazda 323".

1. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений зазначав, що дійсно, можливо - в ніч з 17 на 18 квітня 2017 року, приїхав до міста Миколаєва, побачив біля в`їзду в місто автомобіль "Mazda 323" та вирішив заволодіти ним з тим, щоб продати.
Задля такого він підійшов до автомобіля, підібравши ключ, відкрив його двері та, також підібравши ключ, завів двигун.
Після цього на автомобілі він поїхав трасою Миколаїв - Ульянівка в бік м. Южноукраїнськ Миколаївської області, плануючи продати автомобіль. Але до запланованого ним місця доїхати в нього не вийшло.

З огляду на таке він автомобіль покинув та доїхав до міста Южноукраїнськ на таксі.

Оцінюючи ці покази обвинуваченого, суд відзначає, що вони не містять внутрішніх суперечностей та істотних прогалин; події, про які йдеться у цих показах, є пов`язаними та кожна з них природно випливає з попередньої та з необхідністю тягне настання послідуючої.
Суд також відзначає, що такі ж покази обвинувачений надавав під час проведення за його участі слідчого експерименту 09 жовтня 2017 року.

Таке означає, що ці покази обвинуваченого є послідовними.

2. Суд також відзначає, що покази обвинуваченого, з урахуванням уточнень, внесених до них під час проведення слідчого експерименту за його участі, є частково підтвердженими іншими доказами.

Так, з протоколу слідчого експерименту від 09 жовтня 2017 року вбачається, що під час його проведення обвинувачений вказав місце, де перебував автомобіль "Mazda 323" на момент його викрадення.
Та вказані обвинуваченим відомості про місце викрадення цього автомобіля відповідають місцю викрадення цього автомобіля, що було вказане потерпілим під час огляду місця події 18 квітня 2017 року в період часу з 11-10 до 11-40 годині.

3. До того ж, ці покази обвинуваченого не суперечать відомостям, що містяться в інших наданих суду документів, а саме - у:

-протоколі від 18 квітня 2017 року прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

-протоколі огляду місця виявлення автомобіля від 20 квітня 2017 року;

4. Доказів на спростування наведених матеріали кримінального провадження не містять, сторони, зокрема - захист - на наявність таких матеріалів не посилаються.

По епізоду незаконного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 /

1. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений зазначав, що дійсно, можливо - в травні 2017 року, приїхав до міста Миколаєва, побачив біля в`їзду в місто, біля магазину "АТБ" автомобіль "ВАЗ - 2101" та вирішив заволодіти ним з тим, щоб продати.
Задля такого він підійшов до автомобіля, підібравши ключ, відкрив його двері та, з`єднавши дроти, завів двигун.
Після цього на автомобілі він поїхав трасою Миколаїв - Ульянівка в бік м. Южноукраїнськ Миколаївської області, привіз автомобіль в Костянтинівку, де здав його не металобрухт.

Оцінюючи ці покази обвинуваченого, суд відзначає, що вони не містять внутрішніх суперечностей та істотних прогалин; події, про які йдеться у цих показах, є пов`язаними та кожна з них природно випливає з попередньої та з необхідністю тягне настання послідуючої.
Суд також відзначає, що такі ж покази обвинувачений надавав під час проведення за його участі слідчого експерименту 09 жовтня 2017 року.

Таке означає, що ці покази обвинуваченого є послідовними.

2. Суд також відзначає, що покази обвинуваченого є частково підтвердженими іншими доказами.

2.1. Так, з залученої до матеріалів кримінального провадження копії технічного паспорту на автомобіль "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 / вбачається, що він належав ОСОБА_11 .
Та з відомостей, що містились в усній заяві ОСОБА_11 , що зафіксована у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 травня 2017 року вбачається, що вказаний автомобіль ОСОБА_12 фактично використовував, зокрема зберігав його в районі магазину АТБ, розташованого на проспекті Героїв України в місті Миколаєві.

2.2. З залучених до матеріалів кримінального провадження постанови від 28 вересня 2017 року слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_13 та протоколів огляду предметів вбачається, що під час досудового розслідування були виявлені відкрутка, гайковий ключ, дві автомобільні накладки на двері, паливний бак від автомобіля, буксирувальний трос від автомобіля та чохол від керма автомобіля.

З залучених до матеріалів кримінального провадження протоколів пред`явлення цих предметів для впізнання від 20 вересня 2017 року вбачається, що кожен з цих предметів разом з відповідними аналогічними предметами пред`являвся потерпілому, та потерпілий впізнав їх, як такі, що були встановленими на автомобілі "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 /.

Та з залученого до матеріалів кримінального провадження:

-протоколу огляду місця події - домоволодіння АДРЕСА_1 ;

-заяви ОСОБА_14 від 19 вересня 2017 року;

-заяви ОСОБА_15 від 19 вересня 2017 року;

-заяви ОСОБА_16 від 19 вересня 2017 року

вбачається, що станом на вересень 2017 року вказані предмети перебували поза володінням ОСОБА_11 та у володінні сторонніх для нього осіб.

Наведені докази у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що автомобіль "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 / дійсно перебував у користуванні ОСОБА_11 , та протиправно вибув з його володіння.

3. Доказів на спростування наведених матеріали кримінального провадження не містять, про їх наявність сторони кримінального провадження не посилаються.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів.

А......Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення на підтвердження обставин викрадення автомобіля Mazda 323, а також автомобіля ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / надали висновок судової дактилоскопічної експертизи № 1449 від 06 листопада 2017 року.
Оцінка цього доказу під час судового розгляду кримінального провадження призвела до такого.

1. Зі змісту цього висновку вбачається, що предметом експертного дослідження були сліди папілярних узорів рук, вилучені під час оглядів кожного з вказаних автомобілів.
При цьому в якості порівняльних зразків для проведення дослідження експерту була надана дактилоскопічна карта, заповнена на ім`я ОСОБА_4 09 жовтня 2017 року.

2. Між цим, порядок отримання стороною обвинувачення зразків для проведення експертизи є вичерпно врегульованим у статті 245 Кримінального Процесуального Кодексу України.
Відповідно ж до частини 3 цієї статті у разі, якщо зразки для проведення експертного дослідження походять від людини, їх відбирання здійснюється за правилами, передбаченими у статті 241 цього Кодексу для проведення освідування особи.
В свою чергу, стаття 241 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає, що освідування здійснюється у порядку, що включає:
-винесення відповідної постанови прокурором /частина 2 статті 241 КПК України/;
-пред`явлення винесеної прокурором постанови особі, в якої відбираються зразки /частина 3 статті 241 КПК України/
-складання протоколу про проведену слідчу дію /частина 5 статті 241 КПК України/
При цьому частина 4 вказаної статті не допускає вчинення дій, які принижують честь і гідність особи або є небезпечними для її здоров`я.
До того ж, частина 7 статті 223 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає, що освідування особи проводиться за участі не менш, як двох понятих, за виключенням випадку, коли вчинення такої дії повністю та безперервно фіксується за допомогою відеозапису.
Та застосування саме такої правової процедури гарантує достовірність отриманих зразків, а також дотримання під час їх відібрання прав та свобод особи, яка їх надає.

3. В цьому ж випадку матеріали кримінального провадження доводять, та сторони не оспорюють того, що під час отримання в ОСОБА_4 зразків папілярних узорів рук для проведення експертного дослідження, за наслідками якого був складений висновок № 1449 від 06 листопада 2017 року такий порядок не був дотриманим.
З огляду на такі обставини, ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 серпня 2020 року надані експерту для проведення дослідження, за наслідками якого був складений висновок № 1149 від 06 листопада 2017 року, зразки для порівняння були визнані недопустимим доказом. За такого, відповідно, й сам згаданий висновок судом був визнаний недопустимим доказом.

4. Під час подальшого судового розгляду відомості, що дозволили б допустити цей висновок експерта, як доказ, суду надані не були.
Та суд додатково відзначає, що допущені під час отримання зразків для порівняння порушення не тільки доводять порушення прав ОСОБА_4 , але головним чином не дозволяють встановити джерело походження зразків, що використовувались експертом для порівняння, зокрема не дає підстав поза розумним сумнівом стверджувати, що використані експертом зразки походять саме від ОСОБА_4 ..
Таке, в свою чергу, не дає підстав вважати висновки експертів достовірним, адже вони не ґрунтуються на відомостях про характер біологічних слідів ОСОБА_4 , які можна вважати достовірними.

Отже, відомості що містяться у висновку експерта № 1149 від 6 листопада 2017 року не можуть бути використаними судом під час ухвалення вироку по суті справи.

Б……Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення на підтвердження обставин викрадення автомобіля Mazda 323 надали суду висновок судової дактилоскопічної експертизи № 481 від 15 травня 2017 року.

1. Цим висновком встановлено, що один з слідів папілярних узорів пальців рук, виявлений під час огляду вказаного автомобіля, є придатним для ідентифікації та власнику вказаного автомобіля не належить.

2. Виявлений під час цього експертного дослідження слід досліджувався експертом під час дослідження, за наслідками якого був складений висновок № 1149 від 06 листопада 2017 року. Але висновок № 1149 від 06 листопада 2017 року, як недопустимий та недостовірний доказ, не може бути використаним судом під час ухвалення вироку по суті справи.

3. Жодних же допустимих та достовірних доказів належності виявленого експертом сліду папілярного узору руки певній особі органи досудового розслідування та публічне обвинувачення суду не надали.

З огляду на таке наразі цей доказ є таким, що не містить суттєвої інформації про фактичні обставини кримінальних правопорушень, що наразі розглядаються судом.

Отже, він не може бути використаними під час ухвалення вироку та є зайвими.

В……Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень надали суду висновок судової трасологічної експертизи № 426 від 19 квітня 2017 року.

Але цей висновок не містить ніякої інформації про фактичні обставини кримінальних правопорушень, що наразі розглядаються судом.

Отже, він не може бути використаними під час ухвалення вироку та є зайвими.

Г……Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення на підтвердження обставин протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 / надали суду також:

-протокол від 19 вересня 2017 року проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17

-протокол від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_17 для впізнання за фотознімками.

-протокол від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_18 для впізнання за фотознімками.

-протокол від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_19 для впізнання за фотознімками.

-протокол від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_16 для впізнання за фотознімками.

І......Оцінюючи докази, джерелами яких є вказані документи, суд виходе з такого

1. Відповідно до статті 95 Кримінального Процесуального Кодексу України

Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження /частина 1/

Свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку /частина 3/

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них /частина 4/.

2. Відповідно до статті 240 Кримінального Процесуального Кодексу України

З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань /частина 1/

3. Відповідно до статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи /частина 1/.
Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються /частина НОМЕР_4 /

Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала /частина 3/

За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання /частина 6/

Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню /частина 7/

Відповідно до частини 1 статті 231 Кримінального Процесуального Кодексу України

Про проведення пред`явлення для впізнання складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно зазначаються ознаки, за якими особа впізнала особу … або зазначається, за сукупністю яких саме ознак особа впізнала особу …

4. Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду у своїй Постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 зробила такі висновки про застосування норм права

"Приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.
Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.
Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК."

У цій же Постанові Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду також зауважила, що

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

5. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

ІІ......Повертаючись до оцінки в межах цього кримінального провадження протоколу слідчого експерименту від 19 вересня 2017 року, суд відзначає таке.

1. Правовідносини, що розглядались Об`єднаною Палатою Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду під час розгляду справи № 740/3597/17 та ті, що виникли в зв`язку з дослідженням цього доказу:

-мають спільного суб`єкта - слідчого органу досудового розслідування;

-виникають із приводу тотожного об`єкту, а саме - відносин, що виникають в зв`язку із збиранням органами досудового розслідування доказів у кримінальному провадженні, шляхом проведення слідчих дій, зокрема - шляхом проведення слідчого експерименту;

-виникають із приводу тотожного предмету - слідчого експерименту;

-регулюються одними нормами права - нормами статей 95 та 240 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Єдиною відмінністю ж між цими правовідносинами є статус учасника слідчого експерименту - в межах справи, що розглядалась Об`єднаною палатою, таким учасником був обвинувачений, а в межах цієї справи - ним є свідок.

Проте, висновки Об`єднаної Палати Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду у справі № 740/3597/17 стосуються не особливостей залучення певних учасників кримінального провадження до тих чи інших слідчих дій (зокрема - до проведення слідчого експерименту), але - змісту відповідної слідчої дії та значення її результатів для судового розгляду кримінального провадження.

Отже, відносини, що розглядались у справі № 740/3597/17 та ті, що виникли в зв`язку з дослідженням в межах цього кримінального провадження протоколу слідчого експерименту від 19 вересня 2017 року, є подібними. Таке означає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у Постанові Верховного Суду у справі № 740/3597/17, підлягають застосуванню під час оцінки цього доказу.

2. З огляду на таке, суд відзначає, що відповідно до відомостей, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 19 вересня 2017 року, цей слідчий експеримент був проведений у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин подій або проведення дослідів або випробувань. Фактично під час проведення цього "слідчого експерименту", свідок лише повідомляв про події, що відбувались за його /свідка/ участі, знаходячись у місці, у якому, за його твердженнями, відбувались описувані ним події.

При цьому під час проведення слідчого експерименту навіть не відбулось фотографування відповідного місця та бодай перевірка відповідності показів свідка особливостям місця, у якому він перебував.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі № 740/3597/17, проведення слідчого експерименту у такої формі суд розцінює, як допит свідка, що не має в суді доказового значення.

Отже, відомості щодо фактичних обставин, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 19 вересня 2017 року, не мають в суді доказового значення, через що не використовуються судом під час ухвалення вироку.

ІІІ……Стосовно дослідження в межах цього кримінального провадження протоколів пред`явлення для впізнання суд додатково відзначає таке.

1. Правовідносини, що розглядались Об`єднаною Палатою Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду під час розгляду справи № 740/3597/17 та ті, що виникли в зв`язку з дослідженням цих доказів:

-мають спільного суб`єкта - слідчого органу досудового розслідування;

-виникають із приводу тотожного об`єкту, а саме - відносин, що виникають в зв`язку із збиранням органами досудового розслідування доказів у кримінальному провадженні, шляхом проведення слідчих дій.

Відмінністю між цими правовідносинами видаються їх предмет - процесуальна дія, а за такого - й норми права, що регулюють проведення відповідної слідчої дії.

В той же час, стаття 223 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає загальні вимоги до всіх без виключення слідчих дій. Таке дає підстави стверджувати, що законодавцем закріплені уніфіковані вимоги до проведення слідчих дій та оцінці їх результатів.

Та висновки Об`єднаної Палати Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду у справі № 740/3597/17 стосуються не особливостей проведення певної слідчої дії, але - орієнтирів щодо оцінки результатів слідчої дії.

Отже, відносини, що розглядались у справі № 740/3597/17 та ті, що виникли в зв`язку з дослідженням в межах цього кримінального провадження протоколів пред`явлення ОСОБА_4 для впізнання свідком, є подібними. Таке означає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у Постанові Верховного Суду у справі № 740/3597/17, підлягають застосуванню під час оцінки цих доказів.

2. Системний аналіз приписів діючого законодавства, що регулюють проведення пред`явлення особи для впізнання, та орієнтири щодо оцінки результатів цієї слідчої дії, що запроваджені у Постанові Верховного Суду у справі № 740/3597/17, доводять таке.

2.1. Пред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча (розшукова) дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких, зокрема, свідок сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події.

Сутність цієї дії полягає в тому, що під час її проведення шляхом виділення та порівняння найбільш характерних ознак та особливостей ідеального образу, який зберігається в пам`яті особі, яка впізнає, та зображення такого об`єкту на фотознімку відбувається встановлення тотожності, подібності або відмінності такого ідеального образу із пред`явленою для впізнання особою.

Загальна мета пред`явлення для впізнання полягає в отриманні доказів, які являють собою висновок одного з учасників процесу про результати проведеної ним ідентифікації - тотожності, схожості або відмінності осіб, представлених для ознайомлення, з ознаками особи, що збереглись в його пам`яті.
Іншими словами, легітимною метою пред`явлення особи для впізнання є ототожнення такої особи з тією, яка сприймалась за відповідних обставин особою, яка впізнає.

2.2. Нормативна модель пред`явлення для впізнання передбачає безпосередню участь особи, яка впізнає, у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме - у ототожненні особи, яку вона сприймала за відповідних обставин, з особою, яка пред`являється. Шляхами досягнення мети пред`явлення для впізнання є сукупність передбачених статтею 288 Кримінального Процесуального Кодексу України дій, яка є гарантією достовірності результатів слідчої дії. Результат пред`явлення для впізнання оформлюється протоколом.

2.3. При цьому отримання від особи, яка впізнає, відомостей про обставини, за яких вона, сприймала іншу особу, під час проведення пред`явлення для впізнання діючим законодавством не передбачене взагалі

Відповідно до орієнтирів, запроваджених у Постанові Верховного Суду у справі № 740/3597/17, отримання від особи, яка впізнає, відомостей про обставини, за яких вона, сприймала іншу особу, слід розцінювати лише як складову належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії пред`явлення для впізнання - не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні частини 2 статті 84 та пункту 3 частини 2 статті 99 Кримінального Процесуального Кодексу України є документом.

IV…...Наведене дозволяє оцінити відомості, що містяться у протоколі від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_17 для впізнання за фотознімками, таким чином.

1. Свідок ОСОБА_20 під час судового розгляду кримінального провадження безпосередньо судом не допитувався, про його допит у суді сторони, зокрема обвинувачення клопотань не заявляли.

2. Відомості щодо обставин, за яких ознаки ОСОБА_4 збереглись в пам`яті цього свідка, що викладені у протоколі проведення із цим свідком слідчого експерименту, як доведено вище, не мають у суді доказового значення, через що не можуть використовуватись у процесі доказування в суді.

3. Посилання про такі обставини, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання, не мають в суді доказового значення, адже, як доведено вище, не є самостійним джерелом доказів, але є лише свідченнями дотримання/недотримання під час проведення пред`явлення для впізнання відповідної правової процедури.

Результат же пред`явлення для впізнання встановлення відомостей, за яких особа, яка впізнає, раніше сприймала іншу особу, не передбачає.

4. Інших відомостей про обставини, за яких ознаки ОСОБА_4 збереглись в пам`яті свідка ОСОБА_20 , матеріали кримінального провадження не містять, сторони, зокрема обвинувачення про наявність таких відомостей не посилаються.

З огляду на таке, суд вважає обставини, за яких ознаки ОСОБА_4 сприймались вказаним свідком, невстановленими.

Таке, з огляду на приписи частини 2 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких сторона обвинувачення зобов`язана довести усі обставини, що мають значення для кримінального провадження поза розумним сумнівом, не дозволяє прийти до висновку про те, що обставини, за яких ознаки ОСОБА_4 збереглись у пам`яті свідка ОСОБА_21 , мають відношення до цього кримінального провадження.

За такого відомості, що містяться в протоколі від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_17 для впізнання за фотознімками, суд вважає такими, що не відповідають закріпленій у статті 85 Кримінального Процесуального Кодексу України вимозі щодо належності доказів.
З огляду на таке ці відомості не можуть бути використаними у суді під час ухвалення вироку по суті справи.

V…...Оцінка:

-протоколу від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_18 для впізнання за фотознімками.

-протоколу від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_19 для впізнання за фотознімками.

-протоколу від 19 вересня 2017 року пред`явлення ОСОБА_4 свідку ОСОБА_16 для впізнання за фотознімками.

?
з огляду на наведені вище приписи діючого законодавства та судову практику, призводить до такого.

1. З позначок у кожному з вказаних протоколів вбачається, що ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 особисто знали ОСОБА_4 до подій, що розглядаються в межах цього кримінального провадження.
За такого факт впізнання ними ОСОБА_4 сам по собі не є спроможним ані прямо, ані - непрямо підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, або інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, ані - достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Отже, відомості, що містяться в перелічених протоколах пред`явлення ОСОБА_4 свідкам для впізнання за фотознімками, є такими, що не відповідають закріпленій у статті 85 Кримінального Процесуального Кодексу України вимозі щодо належності доказів.

2. Посилання ж про обставини вилучення автомобіля ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_2 /, що містяться в кожному з вказаних протоколів, не мають в суді доказового значення, адже, як доведено вище, не є самостійним джерелом доказів, але є лише свідченнями дотримання/недотримання під час проведення пред`явлення для впізнання відповідної правової процедури.

Результат же пред`явлення для впізнання встановлення відомостей, за яких особа, яка впізнає, раніше сприймала іншу особу, не передбачає.

З огляду на таке, відомості, що містяться у вказаних протоколах, не можуть бути використаними у суді під час ухвалення вироку по суті справи.

Ґ……У згаданих вище:

-заяві ОСОБА_14 від 19 вересня 2017 року;

-заяві ОСОБА_15 від 19 вересня 2017 року;

-заяві ОСОБА_16 від 19 вересня 2017 року

окрім волевиявлення кожного з них передати наявні в них предмети органам досудового розслідування для використання в межах цього кримінального провадження, міститься також виклад обставин, за яких певні предмети опинились у володінні кожного з них.

Ці відомості суд оцінює таким чином.

1. Відповідно до процитованих вище приписів статті 95 Кримінального Процесуального Кодексу України, відомості, які надаються особами, зокрема, у письмовій формі, є показаннями відповідних осіб, отримання яких становить предмет допиту.

В той же час, жоден з цих осіб не був допитаний у суді, як свідок, та сторони, зокрема - публічне обвинувачення - клопотань про таке не заявляли.

Отже, виклад обставин, за яких відповідні предмети опинились у володінні кожного з перелічених осіб, будучи сприйнятими, як показання, не можуть використовуватись у суді.

2. До того ж, відповідно до орієнтирів, що запроваджені у Постанові Верховного Суду у справі № 740/3597/17, отримання відомостей від осіб під час вчинення інших процесуальних дій, зокрема - під час добровільної видачі предметів - не є самостійним джерелом доказів.

З огляду на таке, відомості щодо обставин отримання певних предметів, що містяться у заявах ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не можуть бути використаними у суді під час ухвалення вироку по суті справи.

Д……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням на підтвердження розміру шкоди від кримінальних правопорушень, про вчинення яких йдеться в межах цього кримінального провадження, надані:

-видана фізичною особою підприємцем ОСОБА_22 довідка від 25 вересня 2017 року про середню ринкову вартість автомобіля Мазда 323, 1987 року випуску;

-видану суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_23 06 листопада 2017 року довідку про вартість бувшої у вжитку механічної мікрохвильової печі SAMSUNG;

-видана фізичною особою підприємцем ОСОБА_22 довідка від 25 вересня 2017 року про середню ринкову вартість автомобіля ВАЗ-2101, 1975 року випуску;

-видана фізичною особою підприємцем ОСОБА_22 довідка від 25 вересня 2017 року про середню ринкову вартість автомобіля ВАЗ-2101, 1980 року випуску;

-видані фізичною особою підприємцем ОСОБА_24 після вчинення стверджуваного злочину товарні чеки на автомобільне оснащення.

І......Оцінюючи докази, джерелами яких є вказані документи, суд виходе з такого

1. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України в редакції, що діяла на момент скоєння відповідних злочинів та здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, слідчий або прокурор був зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Законом України № 187-ІХ від 04 жовтня 2019 року у вказану норму були внесені зміни, відповідно до яких розмір збитків не має підтверджуватись висновком експерта лише у разі, якщо потерпілий може їх визначити та надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди.

2. Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду у своїй Постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18 зробила такі висновки про застосування норм права

"Обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів - залучити експерта

ІІ......Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає таке.

1. Тотожність правовідносин, що розглядались Об`єднаною Палатою Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду в межах справи № 420/1667/18, та правовідносин, що наразі розглядаються судом, є очевидною.

2. При цьому жоден з перелічених документів не є таким, що підтверджує факт придбання автомобілів або їх запчастин чи знаряддя будь-ким з потерпілих.

3. Суд також відзначає, що очевидним є те, що в межах цієї справи для встановлення розміру шкоди має значення:

-стосовно випадків заволодіння автомобілями - встановлення марки відповідного автомобіля, рік його випуску, його технічний стан та товарний вигляд, ступінь зносу його запчастин;

-стосовно випадків викрадення інших предметів їх марка, технічний стан, товарний вигляд, працездатність, придатність для використання за призначенням тощо.

За такого тільки особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, могла визначити методику встановлення вартості предметів, про протиправне вилучення який йдеться в межах цього кримінального провадження (наприклад, за середньою ринковою вартістю або шляхом їх безпосереднього дослідження).

За таких обставин тільки шляхом залучення експерта і на підставі його висновку у цьому кримінальному провадженні могла бути встановлена вартість викраденого майна та розмір матеріальних збитків.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі № 420/1667/18, за таких обставин наведені довідки не є здатними ані прямо, ані - непрямо підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, або інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, ані - достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів
Отже, відомості щодо містяться у них, як такі, що не відповідають закріпленій у статті 85 Кримінального Процесуального Кодексу України вимозі щодо належності доказів, не можуть бути використаними судом під час ухвалення вироку.

Мотиви визнання частини обвинувачення у протиправному заволодінні автомобілями необґрунтованим

А......Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення в обвинувальному акті, окрім іншого, зазначали, що:

-діями щодо заволодіння автомобілем "Mazda 323" ОСОБА_4 "спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 35.000 гривень";
-діями щодо заволодіння автомобілем ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 / ОСОБА_4 "спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 14.000 гривень"
Проте, жодних належних, допустимих та достатніх доказів цієї обставини матеріали кримінального провадження не містять.

Надані ж на підтвердження цих обставин органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням докази /довідки про вартість/, як доведено вище, не є належними доказами.

За такого вказані обставини, як недоведені, з висунутого ОСОБА_4 обвинувачення слід виключити.
Б......Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_4 звинувачено у протиправному заволодінні автомобілем ВАЗ-2101, 1980 року випуску /державний номер НОМЕР_3 / за таких обставин:

13.04.2017, в вечірній час, ОСОБА_4 , діючи повторно, з метою здійснення незаконного заволодіння транспортним засобом в корисливих цілях, на маршрутному автобусі прибув до міста Миколаєва, де вийшов на пр. Героїв України, після чого направився дворами по пр. Героїв України, підшукуючи транспортний засіб для його викрадення.
В ніч з 13.04.2017 на 14.04.2017, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , проходячи біля буд. 97-б по пр. Героїв України, помітив припаркований біля вказаного будинку автомобіль марки ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_3 , 1980 р.в. помаранчевого кольору, вартістю 25000 гривень, належний ОСОБА_7 . Далі, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 наблизився до вказаного автомобіля, та за допомогою підбору ключа відчинив водійську дверку, після чого шляхом з`єднання дротів замку запалення завів двигун автомобіля.
З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 на вказаному автомобілі з місця події зник, розпорядився викраденим за власним розсудом керуючи вказаним автомобілем, направився на ньому по автодорозі Миколаїв - Ульянівка в бік м. Южноукраїнськ Миколаївської області, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 25000 гривень

Позиції сторін щодо цього обвинувачення.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину ОСОБА_4 в протиправному заволодінні автомобілем ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / доведеною.

2. Обвинувачений свою вину у викраденні вказаного автомобіля категорично заперечував та наполягав на тому, що до вчинення цього злочину не є причетним.

Захисник наполягала на тому, що належних, допустимих та достатніх доказів викрадення обвинуваченим вказаного автомобіля матеріали справи не містять.

Мотиви суду.

І......Згідно з частиною 2 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд,

стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням
/див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 , від 03 лютого 2021 року у справі № 761/7897/18 та ін./.

ІІ......Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає таке

1. Той факт, що у квітні 2017 року, можливо в час, вказаний органами досудового розслідування автомобіль ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / був протиправно вилученим у його законного користувача, а згодом - повернутий його законному користувачу працівниками правоохоронних органів, підтверджується матеріалами кримінального провадження та жодною з сторін не заперечується.

2. На підтвердження тої обставини, що саме ОСОБА_4 протиправно вилучив цей автомобіль, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення надали такі докази:

-протокол огляду місця події від 14 квітня 2017 року, з відомостей якого вбачається, що автомобіль ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / після його протиправного вилучення в законного володільця був виявлений на узбіччі автодороги "Ульянівка -Миколаїв" та на ньому було виявлено 8 слідів папілярних візерунків рук;

-висновок судової дактилоскопічної експертизи № 453 від 24 квітня 2017 року, відповідно до якого один з виявлених під час огляду вказаного автомобіля слідів папілярних узорів рук слід з розмірами 13 х 17 мм, відкопійований на відрізок прозорої клейкої стрічки з розмірами 45 х 65 мм. є придатним для ідентифікації та був залишений не законним володільцем згаданого автомобіля;

-висновок судової дактилоскопічної експертизи № 1449 від 06 листопада 2017 року;
-повідомлення заступника директора Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/115/05 3/9779 від 14 липня 2017 року про результати перевірки за обласним автоматизованим дактилоскопічним обліком.
Оцінюючи ці докази, суд дійшов такого.

2.1. Відповідно до вимог статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України та наведених вище приписів, що містяться у Постанові Верховного Суду у справі № 490/1667/18, у разі, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, у справі має бути проведена експертиза.

При цьому очевидним є те, що для проведення ідентифікації особи за слідами папілярних узорів рук є необхідними спеціальні пізнання та відповідні навички роботи зі спеціальним обладнанням.

За такого тільки особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, могла зробити висновок про результати ідентифікації особи за папілярними узорами рук, та такий висновок мав бути викладеним виключно у висновку експерта.

Що ж стосується згаданого вище повідомлення № 19/115/05 3/9779 від 14 липня 2017 року, то, воно, не будучи висновком експерта, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі № 420/1667/18, не є ані належним, ані достатнім доказів про обставини, які в ньому стверджуються.

Отже, відомості щодо містяться у ньому, як такі, що не відповідають закріпленій у статті 85 Кримінального Процесуального Кодексу України вимозі щодо належності доказів, не можуть бути використаними судом під час ухвалення вироку.

2.2. Висновок судової дактилоскопічної експертизи № 1449 від 06 листопада 2017 року, як доведено вище, є недопустимим та недостовірним доказом, отже - також не може бути використаним судом під час ухвалення вироку.

2.3. Сукупність відомостей, що містяться у згаданих вище протоколі огляду місця події та висновку судової дактилоскопічної експертизи № 453 від 24 квітня 2017 року, дозволяє прийти до висновку лише про те, що придатний для ідентифікації слід папілярних узорів, що не був залишений законним володільцем автомобіля ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 /, був виявленим на зовнішній поверхні дверей цього автомобіля.

Принагідно суд відзначає, що у протоколі огляду місця події зазначається, що цей слід був виявлений на зовнішній поверхні передньої пасажирської двері цього автомобіля, але в таблиці зі слідами, вилученими з місця події, зазначається, що цей слід є вилученим з поверхні лівих передніх /тобто водійських/ дверей автомобіля.

Прокурору під час винесення судом ухвали 30 вересня 2020 року роз`яснювалось право надати додаткові відомості про місце та обставини виявлення сліду папілярних узорів, що придатний для ідентифікації, але таким право прокурор скористатись не побажав.

3. В той же час, під час судового розгляду обвинувачений свою причетність до вилучення автомобіля ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / категорично заперечував. При цьому він не заперечував, що можливо, вештаючись дворами, й торкався цього автомобіля, але інших дій щодо заволодіння ним не вживав.

Оцінюючи ці покази, суд враховує таке.

3.1. Встановлена судом сукупність належних та допустимих доказів, що містяться у згаданих вище протоколі огляду місця події та висновку експерта № 453 від 24 квітня 2017 року, спростувати цю версію обвинуваченого не спроможна.

3.2. Суд також відзначає, що навіть якщо припустити, що за наслідками додаткових експертних досліджень буде доведено, що на зовнішніх поверхнях автомобіля слід папілярного узору залишений саме ОСОБА_4 , таке не здатне привести до спростування його версії про те, що він лише торкався цього автомобіля.

З огляду на таке, ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 вересня 2020 року у призначенні у справі додаткової судової дактилоскопічної експертизи було відмовлено.

3.3. Версія обвинуваченого могла б бути піддана сумніву у разі уточнення відомостей про місце виявлення відповідних слідів.

Але, як зазначалось вище, прокурор доказів щодо таких обставин не надав, надавати такі докази не побажав.

Отже, можливість отримання таких відомостей наразі є відсутньою.

3.4. Суд також відзначає, що розумні підстави для сумнівів у достовірності показів обвинуваченого стосовно його непричетності до викрадення автомобіля ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / є відсутніми.

Так, в межах цього кримінального провадження обвинувачений надавав покази про свою непричетність до вчинення цього злочину послідовно.

До того ж, підстав, що зумовили б приховування обвинуваченим саме факту протиправного заволодіння автомобілем ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / поруч з визнанням своєї участі у вчиненні двох аналогічних злочинів, судом не встановлено.

3.5. Суд також відзначає, що покази обвинуваченого в цій частині містять версію подій, яка не є суто умоглядною.

4. Суд також відзначає, що, з огляду на позиції сторін у справі та час, що минув з подій, про які йдеться в обвинувальному акті, можливість подальшого збирання доказів щодо цієї події є вичерпаною.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходе до висновку про те, що версію обвинуваченого про його непричетність до викрадення автомобіля ВАЗ-2101 /державний номер НОМЕР_3 / наразі неможливо спростувати наданими прокурором доказами.

Отже, в цьому випадку версія обвинувачення про причетність ОСОБА_4 до викрадення цього автомобіля є лише вірогідною, але не єдиною, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді.

Наведене доводить, що той факт, що ОСОБА_4 здійснив викрадення вказаного автомобіля не є доведеним поза розумним сумнівом.
За такого посилання про таке з висунутого йому обвинувачення слід виключити.

Мотиви виправдання ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні крадіжок.

Стверджуванні обставини кримінального правопорушення

Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_4 звинувачено у вчиненні ще таких злочинів
В ніч із 13.04.2017 на 14.07.2017, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 після скоєння ним незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_3 , 1980 р.в., помаранчевого кольору, належного ОСОБА_7 , рухався на вказаному автомобілі по автодорозі Р-06 "Миколаїв - Ульянівка" в сторону м. Южноукраїнськ. Проте, у викраденому ОСОБА_4 автомобілі закінчилося пальне та він зупинився на 16 кілометрі зазначеної дороги. Після цього, у ОСОБА_4 виник корисливий умисел заволодіти майном, яке знаходилося в автомобілі ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_3 . Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав з багажнику вказаного автомобіля майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме:
-запасне колесо розміром Р-13 на вказаний автомобіль, в зборі, вартістю 700 гривень;
-пластмасовий дипломат, який не становить матеріальної вартості, з набором інструментів вартістю 200 гривень, та 4 автомобільними свічами вартістю по 45 гривень на загальну суму 180 гривень;
-домкрат ручний вартістю 400 гривень
З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1480 гривень

Крім того, в ніч на 18.04.2017, близько 00.30, ОСОБА_4 , перебуваючи на автовокзалі м. Южноукраїнська Миколаївської області, після скоєння ним незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем марки Mazda 323, д/н НОМЕР_1 , 1978 р.в., білого кольору, належного потерпілому ОСОБА_9 , з корисливою метою, реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав з салону вказаного автомобіля мікрохвильову піч марки Samsung, вартістю 600 гривень, належну ОСОБА_9 .
З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень
Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Позиції учасників кримінального провадження щодо цього обвинувачення.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала, що вина ОСОБА_4 у вчиненні крадіжок за вказаних обставин є доведеною, його дії кваліфіковані вірно, та просила призначити йому за вчинення цих дій покарання, передбачене санкцією частини 2 статті 296 Кримінального Кодексу України.

2. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_7 не визнавав, стверджуючи, що до протиправного заволодіння його автомобілем є непричетним.

У викраденні ж мікрохвильової печі в ОСОБА_9 свою вину ОСОБА_25 визнав.

3. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину ОСОБА_4 у вчиненні крадіжок недоведеною, спираючись про те, що вартістю викраденого майна, про викрадення якого йдеться у висунутому йому обвинуваченні, не є встановленою.
Вона також звернула увагу й на те, що причетність ОСОБА_4 до вчинення будь-якого злочину відносно ОСОБА_7 не є доведеною.
Спираючись про таке, захисник просила виправдати обвинуваченого за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Мотиви суду

1. З матеріалів провадження вбачається, що єдиними доказами на підтвердження розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення стверджуваних крадіжок, є

-видана суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_23 06 листопада 2017 року довідка про вартість бувшої у вжитку механічної мікрохвильової печі SAMSUNG;

-видані фізичною особою підприємцем ОСОБА_24 після вчинення стверджуваного злочину товарні чеки на автомобільне оснащення.

Проте, як доведено вище, ці докази не є ані допустимими, ані достатніми для встановлення розміру збитків, заподіяних крадіжкою.

Інших доказів щодо цієї обставини суду не надано.

Отже, розмір шкоди, заподіяної стверджуваними крадіжками, не є доведеним.

2. Між цим, згідно з частиною 3 статті 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тому від достовірного встановлення в цьому кримінальному провадженні того, якою є вартість майна, про викрадення якого стверджується публічним обвинуваченням, залежить, чи містять дії винного склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - крадіжка.

Та, оскільки в цьому випадку вартість майна, про викрадення якого йдеться в обвинувальному акті, не є встановленою, той факт що в діях обвинуваченого є склад злочину, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, не є доведеним.

3. До того ж, як доведено вище, в цьому випадку не є доведеним й те, що ОСОБА_4 вчинив злочин щодо автомобіля ОСОБА_7 .

За такого не є доведеним й те, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку з вказаного автомобіля.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 373 Кримінального Процесуального Кодексу України з огляду на такі обставини обвинуваченого слід визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та за цим обвинуваченням виправдати його.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 за протиправне заволодіння автомобілями "Mazda 323" та "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 /

1. Як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відповідно до пункту 3 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує вчинення ним злочинів у неповнолітньому віці.

2. Окрім того суд враховує, що стан доказів по цьому кримінальному провадженню є таким, що практично унеможливлює встановлення винуватості ОСОБА_4 у їх вчиненні без визнання ним своєї винуватості.

За такого факт зізнання обвинуваченого у вчинених ним злочинів суд розцінює, як сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує цю обставину, як таку, що пом`якшує його покарання.

3. Захист вважав наявною в цьому випадку такої обставини, що пом`якшує покарання, обвинуваченого, як його щире каяття.

Але з наявністю такої обставини в цьому випадку погодитись неможливо з огляду на таке.
Як зазначив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 10 лютого 2020 року у справі № 643/13256/17, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
В цьому ж випадку обвинувачений, хоча й визнає свою винуватість у вчиненому злочині та усвідомлює необхідність понесення ним покарання за скоєне, тим не менш про вчинене не жалкує, не висловлює негативну оцінку до злочину та потерпілим не співчуває.
Отже, така обставина, як щире каяття, в цьому випадку є відсутньою, а позиція обвинуваченого повністю охоплюється сприянням розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено не було, через що суд вважає, що такі обставини є відсутніми.

Мотиви призначення покарання за протиправне заволодіння автомобілями "Mazda 323" та "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 /.

При визначенні виду та міри покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статей 65 - 67, 103 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставину, що пом`якшує його відповідальність, а також його вік, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

При цьому суд виходе з санкції відповідних частин відповідних статей Кримінального Кодексу України та норм Загальної частини цього Кодексу, що регулюють кримінальну відповідальність неповнолітніх.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

1. Оцінюючи ступінь суспільної небезпеки злочину, вчиненого обвинуваченим, суд відзначає, що він є тяжким.

Суд також враховує, що в цьому випадку вчинений ОСОБА_4 злочин охоплює два злочинні діяння, що підвищує його суспільну небезпеку порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

2. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що він на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце проживання, соціальні зв`язки, зокрема - зі своєю бабусею. В той же час, матеріали кримінального провадження доводять, що ОСОБА_4 виховувався фактично без батьків дідусем та бабусею.

На момент вчинення злочинів він навчався у 11 класі Южноукраїнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2. За місцем навчання він характеризувався в цілому позитивно, але викладачами відзначалось, що він може: "Підпадати під сторонній, не завжди позитивний, вплив", хоча людям він довіряє.

У характеристиці за місцем його проживання, наданої відділенням поліції, відзначається, що ОСОБА_4 неодноразово був помічений в колах осіб, що схильні до вчинення адміністративних та кримінальних порушень. З огляду на таке з ним неодноразово проводились профілактичні бесіди, проте належних висновків для себе він не зробив. Далі у характеристиці відзначається, що в зв`язку з притягненням ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності він почав переховуватись від слідства та суду, та, переховуючись від правоохоронних органів, відповідно почав вчиняти нові злочини.

Суд враховує також, що на момент вчинення злочину ОСОБА_26 виповнилось лише 16 років та 04 місяця; своє перше кримінальне правопорушення він вчинив у віці 15 років та за його вчинення був засуджений до позбавлення волі з випробуванням.

Наведене у сукупності доводить, що:
-вчинення злочинів обвинуваченим є природним проявом способу життя, який веде ОСОБА_4 ;
-такий спосіб життя є результатом стороннього негативного впливу та відсутності в ОСОБА_27 можливості надати такому впливу належну відсіч з причин, що не залежать від його волі.

Призначення покарання за протиправне заволодіння автомобілями "Mazda 323" та "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_2 /.

1. Наведені обставини, що мають враховуватись при призначенні покарання ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом доводять, що йому необхідно призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України.

2. Санкція частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

При цьому частина 2 статті 98 Кримінального Кодексу України не передбачає застосування до неповнолітніх такого додаткового покарання, як конфіскація майна.

Отже, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.

3. Визначаючи міру основного покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 , суд враховує таке.

3.1. Санкція частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

При цьому пункт 3 частини 2 статті 102 Кримінального Кодексу України передбачає, що за злочин цього виду обвинуваченому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше 7 років.

3.2. Призначаючи ОСОБА_4 основне покарання у передбачених законом межах, суд враховує наведені вище обставини що пом`якшують його покарання, а також - наведені вище інші обставини, що враховуються при призначенні йому покарання.

Наведені обставини у їх сукупності доводять, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити основне покарання у розмірі, що є більшим за мінімальну передбачену санкцією статті межу цього покарання, але - наближеним до такої межі.

З урахуванням цього суд вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 06 місяців без конфіскації майна.

Призначення остаточного покарання.

1. Після вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, обвинувачений був засудженим вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області - за сукупністю цього та попереднього вироку - до 05 років 06 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за такого йому слід призначити остаточне покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

2. При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З огляду на ці приписи суд відзначає таке.

2.1. В цьому випадку за кожен з злочинів, що входять до складу сукупності, судами призначені однакові покарання. За такого застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим виключається.

Отже, в цьому випадку відносно ОСОБА_4 можуть бути застосовані лише принципи повного або часткового складання призначених покарань.

2.2. Далі суд враховує, що в цьому випадку вчинені ОСОБА_4 злочини є природним проявом способу життя, яке він веде.

Суд враховує також, що вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_4 був засуджений за вчинення головним чином крадіжок, в той же час, як наразі він засуджується за протиправне заволодіння транспортними засобами. Отже, предмет та спосіб вчинення злочинів, що входять у сукупність, є різним.

З огляду на таке суд вважає, що при призначенні ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів слід застосувати принцип часткового складання призначених за кожен з злочинів покарань та остаточно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 років 08 місяців.

Порядок обчислення строку відбуття покарання

І……Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

ІІ……На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк покарання обвинуваченому слід зарахувати покарання, відбуте ним частково за попередніми вироками.

1. При визначенні таких періодів суд враховує наступне.

1.1. Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року ухвалено про зарахування ОСОБА_4 у строк відбуття покарання періоду з 09 серпня 2017 року до 19 лютого 2018 року; протягом цього періоду обвинувачений перебував у місцях попереднього ув`язнення.

Отже, цей період слід зарахувати йому у строк відбуття покарання, що остаточно призначається цим вироком.

1.2. Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року/ ухвалено про зарахування у строк відбуття ОСОБА_4 покарання, призначеного цим вироком, періоду з 08 червня 2018 року по 26 грудня 2018 року; протягом цього періоду обвинувачений перебував у місцях попереднього ув`язнення.

Отже, цей період також слід зарахувати йому у строк відбуття покарання, що остаточно призначається цим вироком.

1.3. До того ж, протягом періоду з 27 грудня 2018 року до теперішнього часу ОСОБА_4 відбуває покарання, призначене вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року, в зв`язку із чим перебуває під вартою.

Отже, цей період також слід зарахувати йому у строк відбуття покарання, що остаточно призначається цим вироком.

2. Вирішуючи питання про порядок зарахування періодів, протягом яких ОСОБА_4 відбував покарання за попередніми вироками, у строк покарання, що остаточно призначається йому відповідно до цього вироку, суд виходе з такого.

2.1. Вироком Южноукраїнвського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року/ ухвалено про зарахування ОСОБА_4 періоду з 09 серпня 2017 року по 19 лютого 2018 року з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Отже, цей період (06 місяців 11 днів) у строк відбуття покарання, що наразі остаточно призначається судом, слід зарахувати саме таким чином, тобто - зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття остаточно покарання 01 рік 00 місяців 22 дні.

2.2. Вироком Южноукраїнвського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року / ухвалено про зарахування ОСОБА_4 періоду з 08 червня 2018 року по 26 грудня 2018 року з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Отже, цей період (06 місяців 19 днів) у строк відбуття покарання, що наразі остаточно призначається судом, слід зарахувати саме таким чином, тобто - зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття остаточно покарання 01 рік 01 місяць 08 днів.

2.3. Протягом періоду з 27 грудня 2018 року до моменту проголошення цього вироку ОСОБА_4 на період розгляду цього кримінального провадження був тимчасово залишеним в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" на підставі ухали Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2018 року.

Питання про порядок зарахування цього періоду у строк відбуття покарання раніше судами не вирішувалось.

Вирішуючи це питання, суд враховує, що наразі ОСОБА_4 засуджується за вчинення двох злочинів, останній з яких був вчиненим в середині травня 2017 року.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, що викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, за такого під час зарахування цього періоду у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі /пункти 103, 105/, тобто - цей період слід зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі.

Отже, цей період (02 роки 09 місяців 15 днів) у строк відбуття покарання, що наразі остаточно призначається судом, слід зарахувати саме таким чином, тобто - зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття остаточно покарання 05 років 07 місяців 00 днів.

Отже, загалом у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати період тривалістю в (01 рік 00 місяців 22 дні + 01 рік 01 місяць 08 днів + 05 років 07 місяців) - 07 років 09 місяців.

Оскільки ж наразі цей строк перевищує строк призначеного йому покарання, його слід вважати таким, що повністю відбув призначене судом покарання.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речовий доказ у справі - автомобіль "Mazda 323" /державний номер НОМЕР_1 /, як предмет, що був протиправно вилученим в ОСОБА_9 - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_9 .

2. Речові докази у справі - відкрутку, гайковий ключ, 2 автомобільні накладки, 2 дверні карти, паливний бак, буксировочний трос та чохол від керма автомобіля, як предмети, що мають цінність та були вилучені в ОСОБА_10 - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_10 .

3. Речовий доказ у справі - автомобіль "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_3 /, як предмет, що не містить на собі слідів злочинів, вина у вчиненні яких встановлюється цим вироком, - на підставі частини 6 статті 100 КПК України слід повернути його власнику - ОСОБА_7 .

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

1. Під час досудового розслідування на проведення судових експертиз, які є допустимими доказами та були у той чи інший спосіб спрямованими на встановлення фактичних обставин цього кримінального правопорушення, було витрачено:

-на проведення судової дактилоскопічної експертизи, за наслідками якої був складений висновок № 426 від 19 квітня 2017 року - 263,88 грн.

-на проведення судової дактилоскопічної експертизи, за наслідками якої був складений висновок № 453 від 24 квітня 2017 року - 494,35 грн.

-на проведення судової дактилоскопічної експертизи, за наслідками якої був складений висновок № 481 від 15 травня 2017 року - 1.113,30 грн.

а загалом - 1.817 грн. 53 коп.

Відповідно до статті 124 КПК України за такого ці витрати слід покласти на обвинуваченого.

2. Під час досудового розслідування на проведення судової дактилоскопічної експертизи № 1449 від 06 листопада 2017 року було витрачено 1.189 грн. 76 коп.

Але висновок цієї експертизи судом визнаний таким, що не може бути використаний під час кримінального провадження, як недопустимий доказ.

За такого підстави для покладення цих витрат на обвинуваченого є відсутніми.

3. В обвинувальному акті зазначається, що в межах цього кримінального провадження були витрачені кошти й на проведення інших експертиз.

Проте, висновки експертів за результатами інших досліджень під час судового розгляду суду не надавались.

За такого підстави вважати, що ці висновки можуть бути використаними під час цього кримінального провадження, наразі є відсутніми.

За такого підстави для покладення витрат на їх проведення на обвинуваченого також є відсутніми.

Цивільні позови в межах цього кримінального провадження не заявлялись.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 06 місяців без конфіскації майна.
На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього злочину та злочинів, за які обвинувачений був засуджений вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_28 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 /сім/ років 08 /вісім/ місяців без конфіскації майна.
На підставі частини 4 статті 70, частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання періоди:

-з 09 серпня 2017 року по 19 лютого 2018 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-з 08 червня 2018 року по 26 грудня 2018 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-з 27 грудня 2018 року до моменту ухвалення цього вироку - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,

в зв`язку з чим вважати ОСОБА_4 таким, що повністю відбув призначене судом покарання.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти з зали суду.

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 373 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Речовий доказ у справі - автомобіль "Mazda 323" /державний номер НОМЕР_1 / - повернути ОСОБА_9 .

Речові докази у справі - відкрутку, гайковий ключ, 2 автомобільні накладки, 2 дверні карти, паливний бак, буксировочний трос та чохол від керма автомобіля - повернути ОСОБА_10 .

Речовий доказ у справі - автомобіль "ВАЗ-2101" /державний номер НОМЕР_3 / - повернути ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави 1.817 грн. 53 коп. на відшкодування витрат на проведення судових експертиз, за наслідками проведення яких були складені висновки:

-№ 426 від 19 квітня 2017 року;

-№ 453 від 24 квітня 2017 року;

-№ 481 від 15 травня 2017 року

У стягненні з обвинуваченого витрат на проведення решти експертних досліджень - відмовити.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_29 =

12.10.2021