Справа №357/5180/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3533/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків, Черкаської області, гр. України, освіта середня, не одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, 21.10.2019 близько 23 год. 30 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Гайок, у напрямку до вул. Сквирське Шосе в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п. 2.3 (б), п. 16.3, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, тобто водій ОСОБА_8 був не уважним до дорожньої обстановки, відволікся від керма, виїхав з другорядної на головну дорогу, де допустив зіткнення з мікроавтобусом «MERCEDES-BENZ 313CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі - вулиці Сквирське Шосе в м. Біла Церква, Київської області та мав перевагу в русі.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди у пасажира автомобіля «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , знайдені наступні ушкодження: розрив аорти, печінки, ушкодження селезінки; численні переломи ребер справа та зліва; крововиливи під м`якими мозковими оболонками та шлуночки головного мозку; кров у лівій плевральній порожнині до 2700 см3; кров у правій плевральній порожнині; кров в черевній порожнині до 1,5 л (видалено); крововиливи в м`які тканини навколо правої нирки та правого наднирника, в брижу тонкої кишки, в підшкірно-жировій клітковині обох стегон, в м`які покриви голови та в місцях ушкоджень; садна на голові та на правому усі, на правому ліктьовому суглобі, на правій кисті та на правому стегні.

Смерть гр. ОСОБА_10 , настала від закритої травми тулуба та голови з крововтратою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

В обгрунтування таких апеляційних вимог зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції залишив поза увагою наявність пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, не надано судом першої інстанції, на думку обвинуваченого, належної оцінки даним про його особу, а також даним про те, що потерпіла не має до нього претензій ні матеріального ні морального характеру.

На думку обвинуваченого застосування до нього ст. 75 КК України буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, а призначене судом майже максимальне покарання в межах інкримінованої йому статті не відповідає вимогам чинного законодавства та його особі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносить до категорії тяжких злочинів, наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілого, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, зі слів, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проте в графі «батько» не зазначений, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, має позитивну характеристику з місця роботи. Відповідно до досудової доповіді, складеної інспектором Жашківського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Черкасій області від 28.08.2020 року, ризики вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризики для суспільства є середніми.
Визнання вини визнано місцевим судом як обставину, яка згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_8 .
Обставин, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.
Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що достатньою мірою для виправлення та попередження скоєння ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень є покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, оскільки саме таке покарання відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, судом при призначенні покарання взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема і ті, на які він посилається в поданій апеляційній скарзі, а також надано належну оцінку даним про його особу.

Колегія суддів вважає, що застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку, як того просить у апеляційній скарзі обвинувачений, не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.
На переконання колегії суддів, призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.
Таким чином, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: