ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3156/19 Номер провадження 11-кп/814/165/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000184, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13 лютого 2020 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садки Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.11.2018 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.1,2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі . На підстав ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст.287 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підстав ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.11.2018 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

10 березня 2019 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , відпочивав поблизу берега річки Дніпро в м. Кременчуці Полтавської області, разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Цього ж дня, близько 13 години, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та не має посвідчення водія на керування транспортними засобами, тобто діючим в порушення вимог п.п. г), ґ) п. 2.9, п.п. „ґ п. 2.9 Правил дорожнього руху України, допустив ОСОБА_9 до керування автомобілем Ford Escort реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він користується на підставі довіреності серії ННК № 789102 від 30.08.2018, наданої власником автомобіля ОСОБА_12 , та разом з іншими пасажирами поїхали в напрямку вул. Набережна Лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці Полтавської області.

У цей час за кермом автомобіля перебувала ОСОБА_9 , а в салоні автомобіля в якості пасажирів ОСОБА_7 (на передньому пасажирському сидінні), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та (з лівого та правого боку відповідно, на задніх пасажирських сидіннях).

Рухаючись по вул. Набережна Лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони с. Садки Кременчуцького району в напрямку вул. О. Білаша м. Кременчука, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем Ford Escort реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила п.10.1 ПДР України, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_13 , у результаті чого ОСОБА_13 отримала смертельні тілесні ушкодження та загинула на місці події.

Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись захисник та обвинувачений.
Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України.
Зазначає, що хоч і користується автомобілем Ford Escort реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі довіреності, проте не є суб`єктом даного кримінального правопорушення, оскільки суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України спеціальний.
Також зазначає, що відповідно до показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не надавав дозволу ОСОБА_9 розпочати рух та керувати автомобілем, намагався зупинити її та виконував всі дії, можливі у ситуації, що склалася.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалити новий з аналогічних підстав.
Інші учасники вирок суду першої інстанції не оскаржували.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст.287 КК України.
Так, висновки суду щодо керування ОСОБА_9 автомобілем Ford Escort реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушення нею п. 10.1 ПДР України, внаслідок якого настала смерть потерпілої ОСОБА_13 , та перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність у ОСОБА_9 права на керування транспортним засобом обвинуваченим та захисником не оскаржуються.
Однак, у поданих апеляцінйих скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах, адвокат ОСОБА_8 , вказують на відсутність складу злочину у діях ОСОБА_7 , оскільки він не є суб`єктом, щодо якого настає кримінальна відповідальність, передбачена ст. 287 КК України та вжив усіх можливих дій для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_9 .
Вказані доводи апелянтів є безпідставними з огляду на наступне.
Диспозицією статті 287 КК України визначено настання кримінальної відповідальності за випуск в експлуатацію завідомо технічно несправних транспортних засобів, допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або не має права на керування транспортним засобом, чи інше грубе порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, вчинене особою, відповідальною за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, якщо це спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження або його смерть.
Суб`єктом злочину, передбаченого ст.287 КК України може бути як фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку, що є відповідальною за технічний стан транспортного засобу, у випадку випуску його в експлуатацію, так і та, що є відповідальною за дотримання правил його безпечної експлуатації, у тому числі за делегованим обов`язком дотримання правил експлуатації. Це керівники транспортних підприємств та їх підрозділів, інші особи, яким делеговано відповідні повноваження по контролю за технічним станом транспортних засобів, дотриманню правил їх експлуатації, допуску осіб до керування транспортними засобами (завідувачі та начальники гаражів, інспектори безпеки руху, головні механіки та ін.). Суб`єктами можуть бути і водії, за якими закріплено транспортний засіб, а також власники транспортних засобів.
Об`єктивна сторна вказаного злочину виражається у: 1) випуску в експлуатацію технічно несправних транспортних засобів; 2) допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або не має права на керування транспортним засобом; 3) іншому грубому порушенні правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух.
При цьому під допуском до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або не має права на керування транспортним засобом, слід розуміти усну чи письмову згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію про використання справного транспортного засобу особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або не має посвідчення водія з відкритою відповідною категорією чи довідки про проходження медичного огляду. Рішення про допуск особи до керування приймається безпосередньо перед початком керування. Допуск може бути здійснений також шляхом, з-поміж іншого, з мовчазної згоди.
З матеріалів справи, а саме техпаспорту на авто Ford Escort реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що власником вказаного автомобіля є ОСОБА_12 , від імені якого експлуатацію та розпорядження Ford Escort, р.н. НОМЕР_1 здійснює ОСОБА_7 згідно з нотаріально посвідченою довіреністю, дійсною до 30 серпня 2028 року. Вказаною довіреністю ОСОБА_7 представляє інтереси ОСОБА_12 з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням транспортним засобом, що передбачає для ОСОБА_7 настання прав та обов`язків на здійснення правочинів з експлуатації Ford Escort, р.н. НОМЕР_1 та, відповідно, настання відповідальності за порушення обов`язків та правил експлуатації.
Обізнаність ОСОБА_7 про покладену на нього відповідальність за експлуатацію автомобіля Ford Escort реєстраційний номер НОМЕР_1 підтверджується страховим полісом № АМ 7781262 від 15.06.2018 року на авто, укладеним ОСОБА_7 зі страховиком, згідно якого ОСОБА_7 здійснив обов`язкове страхування даного авто страховим випадком, у тому числі, є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, суд першої інстанції обгрунтовано визнав ОСОБА_7 особою, відповідальною за дотримання правил безпечної експлуатації автомобіля та його технічний стан, для якої передбачено настання кримінальної відповідальності внаслідок порушення ст. 287 КК України.
Щодо доводів захисника та обвинуваченого про спроби ОСОБА_7 зупинити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , з показань обвинуваченого вбачається, що останній знав про бажання ОСОБА_9 сісти за кермо та проїхатись до дамби, при цьому вийшовши з машини, ключі залишив в замку запалювання та залишив автомобіль стояти розвернутою в сторону дамби. До того ж ОСОБА_7 був обізнаним і про те, що ОСОБА_9 не мала водійського посвідчення і тільки навчалася у автошколі, проте передавав їй керування автомобілем раніше. Після того, як ОСОБА_9 сіла за кермо, ОСОБА_7 хоча і перебував на пасажирському сидінні, поряд з ОСОБА_9 , однак зазначає, що будь яких дій, щоб зупинити авто він не вживав, тільки підбив кермо кілька раз та намагався дотягнутися до ключа, а ОСОБА_9 виривала кермо і продовжувала їхати до дамби. Після того, як ОСОБА_9 пообіцяла ОСОБА_14 проїхати 300 метрів і зупинитися, обвинувачений дав мовчазну згоду на керування автомобілем ОСОБА_9 .
Окрім цього, обвинувачений підтвердив, що не мав права керувати авто, оскільки був позбавлений права керування на 1 рік внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності.
Факт допуску ОСОБА_7 до керування транспортним засобом ОСОБА_9 , попри твердження апелянтів, підтверджуються показаннями ОСОБА_9 , яка зазначила, що мала суперечку з ОСОБА_7 , в якій ОСОБА_9 просила дати їй проїхатися за кермом авто, незадовго до того, як остання почала ним керувати. Вказала на те, що ОСОБА_7 на словах подарував їй автомобіль, за кермо якого вона в подальшому сіла. Також ОСОБА_9 підтвердила те, що ключі від автомобіля були в замку запалювання, а авто стояло на ручному гальмі, вказала на те, що ОСОБА_7 не першкоджав їй керувати авто перед виїздом по крутому підйому до дамби, під час якого ОСОБА_9 збільшила швидкість до 60 км/год. Не вчиняв жодних дій, направлених на зупинку транспортного засобу ОСОБА_7 і під час руху автомобіля дамбою.
З показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що перебували разом з ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 біля дамби та знаходились на задніх пасажирських сидіннях під час керування ОСОБА_9 автомобілем Ford Escort, р.н. НОМЕР_1 , вбачається, що після суперечки з ОСОБА_7 . ОСОБА_9 сіла за кермо автомобіля, завела двигун, оскільки ключ знаходився у замку запалювання, та почала рухатися в сторону дамби. У подальшому ОСОБА_7 сів на переднє сидіння поряд з ОСОБА_9 та почав вихоплювати кермо. ОСОБА_9 зупинила транспортний засіб, проїхавши 2 метри, однак після зупинки знову почала їхати далі. При цьому, окрім лайки, ОСОБА_7 не вчиняв активних дій, направлених на перешкоджання ОСОБА_9 керувати автомобілем.
Отже, з огляду на показання свідків та обвинуваченого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 без права керування транспортними засобами сіла за кермо автомобіля, відповідальність за експлуатацію якого він несе відповідно до наданої власником довіреності, завела його ключем, що обвинувачений залишив у замку запалювання, надав згоду на керування ОСОБА_9 транспортним засобом після її прохання доїхати до дамби, після чого, виїхавши на дамбу, ОСОБА_9 продовжила рух та, не впоравшись з керуванням, порушила п.10.1 ПДР України, внаслідок чого здійснила наїзд на потерпілу ОСОБА_13 , яка загинула на місці події.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст.287 КК України.
Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах, адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Строк покарання ОСОБА_7 обраховувати з 18.10.2021, взявши його під варту в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4