КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН: 368/807/19 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Справа № 11-кп/824/436/2021 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 90000147 від 07.04.2019 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту його затримання після приведення вироку до фактичного виконання, врахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 07.04.2019 року по 04.06.2019.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 751 грн. 29 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., а всього - 30 751 грн. 29 коп.

Вирішено питання речових доказів, накладеного арешту та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що 07.04.2019 близько 09 год. 00 хв., коли потерпілий ОСОБА_9 навпроти будинку АДРЕСА_2 побачив ОСОБА_6 , з яким в нього існував конфлікт з приводу меж земельних ділянок та території домоволодінь в селі Слобода Кагарлицького району Київської області, для з`ясування відносин підізвав обвинуваченого ОСОБА_6 до себе та почав з ним розмову, під час якої між ними виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , реалізуючи який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 дістав з кишені своєї куртки складний ніж, розклав його та підійшов до ОСОБА_9 і завдав останньому не менше п`яти цілеспрямованих ударів в життєво-важливі органи, а саме в область тулубу, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді не проникаючої колото-різаної рани черевної стінки та один удар ножем в область голови, внаслідок яких потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді різаних ран обличчя та носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Довести свій злочиний намір на позбавлення життя ОСОБА_9 до кінця ОСОБА_6 не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 після отримання тілесних ушкоджень, захищаючись, повалив обвинуваченого та притиснув його до землі, і тим самим позбавив можливості останнього продовжувати протиправні дії.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , призначення покарання та стягнення моральної шкоди, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на п. 4 Простанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003, вказує, що замах на злочин може бути лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання.

При цьому, зазначає, що злочин не може бути кваліфіковано як замах на вбивство у випадках, якщо винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так інастання смерті, і відповідальність в цих випадках повинна настати лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Звертає увагу на тяжкість заподіяних потерпілому ушкоджень, які за висновками експертів відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також на те, що поведінка обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого, а отже ОСОБА_6 має нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки. Зазначає про аналогічну правову позицію, викладену в постанові ВС/ККС № 164/1826/17 від 13.02.2020.

Вважає, що суд 1-ї інстанції помилково вказав, що обвинувачений не визнає позовні вимоги потерпілого, у той час як ОСОБА_6 визнав завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що клопотання про дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження заявлено не було, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити обставини, про які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, а тому вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, який ґрунтується на зібраних та належним чином досліджених у судовому засіданні доказах, є правильним, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 , як під час досудового розслідування, так і в суді 1-ї інстанції, підтвердив факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень та пояснив, що мотиву на вбивство він не мав, потерпілий був злий, і перший на нього напав, та наніс йому удар, а він з метою захисту та з метою залякати потерпілого дістав ніж і наніс декілька ударів потерпілому.

Сам потерпілий ОСОБА_9 в суді 1-ї та апеляційної інстанції показав, що у них з обвинуваченим склалися неприязні стосунки через межі суміжних земельних ділянок і 07.04.2019, коли до нього підійшов обвинувачений, якого він підізвав, між ними виникла сварка з того ж приводу, під час якої обвинувачений витягнув з кишені куртки розкладний ніж з лезом близько 10 см., і зі словами, що він його заріже, спочатку наніс йому удар ножем в живіт, який в подальшому зашивали, а потім в область обличчя у ніс. Погрози обвинуваченого він сприйняв реально і повалив ОСОБА_6 на землю. Загалом обвинувачений наніс йому близько п`яти ударів ножем у живіт та голову.

Вказані обставини повністю підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також дослідженими судом доказами, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 07.04.2019 близько 09 год. ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 удари ножем в область тулуба та область голови; протоколом огляду місця події від 07.04.2019 за адресою: м. Кагарлик, вул. Незалежності, 11, навпроти «Автостанції», де виявлено ніж з плямами бурого кольору, зовні схожими на кров; протоколом огляду DVD-R диску з відеозаписом від 07.04.2019, в ході якого встановлено, що ОСОБА_6 , біля ОСОБА_9 дістав невідомий предмет з кишені, наблизився до останнього і даним предметом почав завдавати удари в область тулуба та голови ОСОБА_9 ; постановою про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 07.04.2019; довідкою Кагарлицької ЦРЛ №166 від 07.04.2019 щодо наявності у ОСОБА_9 , тілесних ушкоджень; протоколом медичного огляду ОСОБА_6 , від 07.04.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 07.04.2019 перебував в стані алкогольного сп`яніння (0,58% проміле); протоколом затримання ОСОБА_6 , як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 07.04.2019; висновком судово-психіатричної експертизи № 200 від 22.05.2019, якою встановлено, що ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому стані. Під час проведення обстеження ознак психічного захворювання у нього не виявлено, він міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними; висновком експерта № 92 від 24.06.2019, з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді різаних ран обличчя та носа, колото-різаної рани черевної стінки (не проникаюча), які викликали розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; висновком експерта № 112 від 20.06.2019, відповідно до якого кров, виявлена на куртці ОСОБА_6 , могла походити від потерпілого ОСОБА_9 .

Наведене вказує на те, що показання потерпілого та свідків щодо обставин злочину, повністю узгоджуються між собою та з дослідженими судом доказами, у тому числі з показаннями самого обвинуваченого і у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, свого підтвердження не знайшли, оскільки кримінальним провадженням не встановлено необхідних обставин для такої кваліфікації. Крім того, про наявність умислу ОСОБА_11 саме на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 свідчить знаряддя злочину - ніж, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, характер і їх локалізація (життєво важливі органи - голова і тулуб), інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, поведінка ОСОБА_11 в момент нанесення удару, який кричав потерпілому «я тебе заріжу», та поведінка після вчинення злочину.

Крім того, як вказала в судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілого ОСОБА_10 , вона, проживаючи в одному селі з ОСОБА_11 , була свідком, коли після вчинення замаху на потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_11 на ринку кинувся з ножем на іншого чоловіка.

Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про суспільно-небезпечну поведінку обвинуваченого і небажання ставати на шлях виправлення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_11 , є необґрунтованими.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_11 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Зокрема, судом 1-ї інстанції враховано ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, обстановку, спосіб, місце і час його вчинення, форму, вид, ступінь вини, мотив і мету кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та його відношення до вчиненого, який раніше не судимий, посередню характеристику за місцем проживання, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого про призначення ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі.

Висновок суду 1-ї інстанції в частині цивільного позову потерпілого колегія суддів вважає обґрунтованим і доводами апеляційної скарги він спростовується.

Зокрема, суд 1-ї інстанції встановив, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , що призвели до порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до вмотивованого висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 30 000 грн., яка відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, суд 1-ї інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілим фактичних витрат на лікування в розмірі 751 грн. 29 коп., які підтверджені відповідними доказами та з урахуванням того, що донькою обвинуваченого потерпілому сплачено матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн., про що вказав сам ОСОБА_9 .

Таким чином, при перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4