Справа № 344/3197/22
Провадження № 1-кс/344/1395/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000002 від 24 лютого 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст.111 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що слідчим відділом УСБУ в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000002, внесеному 24 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , перебуваючи в період часу з 12 год. 35 хв. 22 лютого 2022 року по 13 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року поблизу військового аеродрому військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та 25 лютого 2022 року в період часу з 15 год. 50 хв. по 17 год. 00 хв. поблизу АДРЕСА_1 , діючи з єдиним злочинним умислом, за попередньою змовою групою осіб з невстановленими досудовим розслідуванням особами, які є представниками Російської Федерації чи їх організацій або причетні до них, виконуючи відведену йому роль посібника у реалізації спільного умислу, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість у результаті їх вчинення настання тяжких наслідків, розуміючи, що він сприяє порушенню іншими співучасниками злочину встановленого Декларацією про державний суверенітет України від 16.07.1990 і статей 1-3, 73, 132-134 Конституції України державного ладу та порядку, посяганню на суверенітет і територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та поширення впливу Російської Федерації, з мотивів перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, всупереч вимог пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимог частини четвертої статті 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), статей 1-3, 68 Конституції України, протягом 22.02.2022 - 23.02.2022 проводив вивчення місця розміщення аеродрому військової частини НОМЕР_1 , фіксував за допомогою фото-, відеозйомки факт попадання 24 лютого 2022 року близько 07 год. 00 хв. крилатих ракет типу «Калібр» по аеродрому військової частини НОМЕР_1 та наслідки цього, факт вильоту 25 лютого 2022 року близько 16 год. 10 хв. із аеродрому військової частини НОМЕР_1 двох літаків Повітряних Сил Збройних Сил України, факт падіння 25 лютого 2022 року близько 16 год. 40 хв. в полі між АДРЕСА_2 , передавав вказану інформацію невстановленим досудовим розслідуванням особам, які є представниками Російської Федерації чи їх організацій або причетні до них, тим самим сприяв підрозділам збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації у здійсненні збройного нападу 24 лютого 2022 року близько 07 год. 40 хв. на аеродром військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_1 , із застосуванням крилатих ракет типу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що призвело до загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 та завдання руйнувань військової інфраструктури даного аеродрому, а також у збитті та відповідно його знищенні 25 лютого 2022 року близько 16 год. 40 хв. між АДРЕСА_2 , чим вчинив пособництво у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людини та тяжких наслідків, тобто злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України.
Він же, будучи громадянином України, перебуваючи в період часу з 12 год. 35 хв. 22 лютого 2022 року по 13 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року поблизу військового аеродрому військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та 25 лютого 2022 року в період часу з 15 год. 50 хв. по 17 год. 00 хв. поблизу АДРЕСА_1 , діючи з єдиним злочинним умислом, з мотивів заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, з метою зміни меж території України та поширення на неї впливу Російської Федерації, перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, надав Російській Федерації, її організаціям та їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України шляхом проведення протягом 22 лютого 2022 року - 23 лютого 2022 року вивчення місця розміщення аеродрому військової частини НОМЕР_1 , фіксування за допомогою фото-, відеозйомки факту попадання 24 лютого 2022 року близько 07 год. 00 хв. крилатих ракет типу «Калібр» по аеродрому військової частини НОМЕР_1 та наслідки цього, факту вильоту 25 лютого 2022 року близько 16 год. 10 хв. із аеродрому військової частини НОМЕР_1 двох літаків Повітряних Сил Збройних Сил України, факту падіння 25 лютого 2022 року близько 16 год. 40 хв. в полі між АДРЕСА_2 , та передачі вказаної інформації невстановленим досудовим розслідуванням особам, які є представниками Російської Федерації чи їх організацій або причетні до них, чим вчинив державну зраду діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, а саме: надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України.
У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харків, українець, громадянин України, раніше не судимий, без постійного місця проживання, до 22 жовтня 2019 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , непрацюючий.
01 березня 2022 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України.
Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом огляду мобільного телефону, протоколом огляду акаунту в соціальній мережі Instagram, протоколом огляду місця події (аеродрому військової частини НОМЕР_1 ), протоколом огляду місця події падіння літака МІГ-29, матеріалами виконаних доручень оперативним підрозділами, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
У відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, злочини, передбачені ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України, цього Кодексу відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення п`ятнадцять років позбавлення волі або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна.
Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 4, 5, частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- пункт 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення таких злочинів. Окрім цього, ОСОБА_4 усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна, у зв`язку з чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення;
- пункт 3 - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі їхні анкетні дані;
- пункт 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки України, вчинених у воєнний час. У свою чергу, ОСОБА_4 , знаючи інших співучасників, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;
- пункт 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти держави України або продовжити здійснювати пособництво у підривній діяльності проти України.
Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна, то застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи вищенаведені ризики, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не являється за можливе.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистої поруки є недостатнім для запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, оскільки не встановлено осіб, які б взяли його на поруки та заслуговують на довіру чи особливу довіру, а тому такі не можуть забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.
Також застосування запобіжного заходу у виді застави до ОСОБА_4 є недоцільним, оскільки відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
При запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Більше того, місце постійного проживання у ОСОБА_4 відсутнє, так як і відсутні тісні соціальні зв`язки.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.
У судовому засіданні захисник підозрюваного клопотання заперечив, посилаючись на те, що прокурором не доведено ризики, просив застосувати до підозрюваного більш м`якіший запобіжний захід.
Підозрюваний свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, просив відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до статті 29 Конституції України, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 pоку, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства, кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.
За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Частиною першою статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо за наявності ризиків. Ризик - це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- пункт 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів. Окрім цього, ОСОБА_4 усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення;
- пункт 3 - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі їхні анкетні дані;
- пункт 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки України, вчинених у воєнний час. У свою чергу, ОСОБА_4 , знаючи інших співучасників, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;
- пункт 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти держави України або продовжити здійснювати пособництво у підривній діяльності проти України.
Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч.1 ст. 111 Кримінального кодексу України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».
Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом огляду мобільного телефону, протоколом огляду аканту в соціальній мережі Instagram, протоколом огляду місця події (аеродрому військової частини НОМЕР_1 ), протоколом огляду місця події падіння літака МІГ-29, матеріалами виконаних доручень оперативним підрозділами, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України, належать до категорії особливо тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення п`ятнадцять років позбавлення волі або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна.
Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані ризики наявні, не зменшилися і не зникли.
Доводи захисту не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування підозрюваному м`якшого запобіжного заходу і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.
Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором, доведено наявність ризиків, які не зменшилися та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, то слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Обрання інших, більш м`якших запобіжних заходів також є неможливим в силу того, що їх реалізація передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного і в даному конкретному випадку буде неспроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваного та характеризуючи його особу дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.
В той же час обставини, що зазначені підозрюваним та захисником підозрюваного, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного з огляду на конкретні обставини справи.
Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).
Проте згідно пункту 2 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.
Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає до задоволення.
За змістом частини другої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Таким чином, строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту взяття під варту, а саме з 01 березня 2022 року, взявши підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 29 квітня 2022 року включно в межах строку досудового розслідування.
Тримання під вартою ОСОБА_4 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12).
Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.
Строк дії ухвали до 29 квітня 2022 року включно.
Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складений та підписаний 03 березня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1