Справа № 448/368/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/723/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 448/368/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мостиська Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мостиська Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 121 КК України

з участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визначено рахувати з 22 грудня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у строк покарання зараховано строк перебування в установі попереднього ув`язнення з дня затримання 22 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вночі, з 21 на 22.12.2016 року, у будинку на АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що виник раптово, під час спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи в групі, нанесли останньому декілька ударів руками і ногами по голові та інших ділянках тіла, умисно спричинивши, в т.ч. закриту травму голови у вигляді крововиливу під тверду мозкову оболонку (субдуральний крововилив), крововиливи в м`які оболонки головного мозку (субарахноїдальний крововилив), крововиливи в речовину головного мозку, яке відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що привело до стискання головного мозку, викликало припинення функцій центральної нервової системи, внаслідок чого наступила смерть потерпілого.

Не погоджуючись з даним вироком, захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати даний вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що вирок є незаконним, необґрунтованим, винесеним з істотним порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, таким, що порушує гарантовані принципи та гарантії. Вважає, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки огляд місця події в будинку ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 проведений з порушенням вимог КПК, зокрема без дозволу суду. Крім того, відповідно до показань свідків-понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були допитані в суді, останні не були присутніми в будинку постійно, а тому не бачили, як вилучалися речі під час обшуку. Зважаючи на правило «отруєного дерева», апелянт вважає, що дані, які містяться у зазначеному вище протоколі огляду місця події (обшуку), на підставі яких отримані висновки судово-імунологічних експертиз та висновок судово-цитологічної експертизи, є недопустимими доказами відповідно до статей 87, 89 КПК України. Також вказує, що висновки експертиз були отримані за постановою неуповноваженої на те особи. Крім цього, адвокат ОСОБА_9 вважає, що й протоколи слідчих експериментів з обвинуваченим ОСОБА_6 не можна розцінювати, як належний та допустимий докази, оскільки останні заперечують показання, які вони надали в ході проведення такого слідчого експерименту. Обвинувачені стверджують, що були змушені надати такі показання у зв`язку з погрозами з боку працівників Мостиського відділу поліції.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Покликається на те, що не погоджується з даним вироком суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що такий ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та Конституції України. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги показання, які надані слідчому та прокурору. Крім цього, вважає, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки огляд місця події в будинку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 проведений без дозволу суду і лише за участі одного понятого. Також, звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він є інвалідом III групи з дитинства у зв`язку із захворюванням голови та отримує пенсію. Підкреслює, що суд першої інстанції невірно зарахував строк попереднього ув`язнення, так як такий, відповідно закону слід зараховувати до вступу вироку в законну силу.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Скерував на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки він відбув призначене покарання та не бажає надавати будь-які показання по даній справі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який вважає доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку протоколом огляду місця події від 22.12.2016 з фототаблицею в додатку (т.1 а.74-120); протоколами затримання від 22.12.2016 (т.1а.124-127); висновками судово-імунулогічних експертиз № 215/2017-ім від 03.03.2017 і № 219/2017-ім від 06.03.2017 (т.2 а.52-56, 78-83); висновками судово-імунулогічних експертиз № 216/2017-ім від 02.03.2017 і № 218/2017-ім від 03.03.2017 (т.2 а.15-17, 63-66); висновками судово-імунулогічних експертиз № 237/2017-ім від 28.02.2017, № 214/2017-ім від 02.03.2017, № 223/2017-ім від 02.03.2017, № 225/2017-ім від 02.03.2017, № 230/2017-ім від 02.03.2017, № 239/2017-ім від 02.03.2017, № 212/2017-ім від 03.03.2017, № 213/2017-ім від 03.03.2017, № 217/2017-ім від 03.03.2017, № 220/2017-ім від 06.03.2017р. № 227/2017-ім від 03.03.2017, № 228/2017-ім від 03.03.2017 і № 238/2017-ім від 06.03.2017р. (т.1 а.246-247, т.2 а.11-13, 19-21, 29-31, 34-36, 38-41, 43-45, 47-49, 58-61, 72-76, 85-89, 95-98, 139-142); висновком судово-цитологічної експертизи № 55/2017ц від 02.03.2017р. (т.2 а.2-6); висновком судово-медичної експертизи № 66/2016 від 03.02.2017р. (т.1 а.173-175); висновком експерта № 207/2016 і № 208/2016 від 23.12.2016 (т.1 а.135); протоколом слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_5 від 24.12.2016 (т.1, а.141-142); протоколом слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_6 від 24.12.2016 (т.1, а.144-146); показами потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 22.12.2016 і речей, що вилучені при цьому, так як така слідча дія проведена без умотивованої ухвали слідчого судді, без згоди ОСОБА_5 і лише за участі одного понятого, то такі на думку колегії суддів є безпідставними та спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Як вже було зазначено, в межах кримінального провадження органом досудового розслідування 22.12.2016 був проведений огляд місця події, який був розпочатий на вул. Рудниківській у м. Мостиська, де виявлено труп, та продовжений на подвір`ї, а згодом і в будинку де мешкав ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

З метою проведення (узаконення проведеної) слідчої дії, слідчий одразу, з моменту початку вищевказаної слідчої дії, звернувся з клопотанням про проведення обшуку у домоволодінні обвинуваченого ОСОБА_5 , про що свідчить відмітка про одержання такого клопотання Мостиським районним судом Львівської області від 22.12. 2016 №5400.

Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, у даному випадку слід враховувати як момент звернення до суду з клопотанням про проведення чи надання дозволу на проведення (узаконення) обшуку, так і перевірку слідчим суддею наявність підстав для проникнення до житла чи іншого володіння особи.

«Невідкладними», в розумінні ст. 233 КПК України, слід розуміти такі строки, протягом яких учасники провадження мають право на вчинення певних дій, а у разі, якщо втрачений визначений законом час, вони втрачають можливість вчинити відповідну процесуальну дію. Ці строки встановлюються в інтересах швидкості здійснення кримінального провадження і повинні бути нетривалими (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 310/4839/17).

Оскільки, слідчий з клопотанням звернувся вчасно 22.12.2016 з моменту початку проведення огляду місця події, а тому останнім дотримано строки звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Проведення огляду відбувалося з урахуванням нагальності в розкритті злочину та можливості укриття обвинуваченими слідів злочину. Окрім того слід врахувати те, що свідок ОСОБА_17 , який першим був біля трупа, бачив сліди крові які тягнулися на подвір`я обвинуваченого ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про допустимість доказів, отриманих у ході огляду місця події, враховується те, що в кожному конкретному випадку є можливість у кінцевому результаті втратити таку нагоду та своєчасно не зафіксувати сліди злочину, тому в окремих випадках можна дійти висновку, що ухвала слідчого судді при отриманні дозволу на огляд помешкання є непотрібною. Саме такої позиції дотримався Верховний Суд у постанові 13 березня 2018 року (справа № 541/655/15-к).

Під час розгляду клопотання слідчого про проведення обшуку, слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області перевірив крім іншого наявність підстав для невідкладного проникнення на територію домоволодіння особи без ухвали слідчого судді.

Слідчим суддею перевірено відомості, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, мету обшуку, зв`язок особи володільця житла, відомості про те, що відшукані речі й документи, на які є посилання у клопотанні, мають значення для цілей досудового розслідування як самостійно, так і в сукупності з іншими доказами, а також відомості, що дані речі можуть бути доказами під час судового розгляду по зазначеному кримінальному провадженню, що відшукані речі, документи або особи можуть знаходитися у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи, як наслідок, 24.12.2016 прийнято рішення про надання дозволу на проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_5 , що на думку колегії суддів, не є істотним порушенням вимог КПК України, та не може трактуватись як недопустимий доказ.

Враховуючи те, що слідчий у кримінальному провадженні звернувся з клопотанням про проведення обшуку (узаконення обшуку) одночасно з моментом початком огляду місця події, в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала слідчого судді, яким в повною мірою перевірено законність підстав для проникнення до житла ОСОБА_5 , а тому протокол огляду місця події від 22.12.2016 слід вважати допустимим доказом.

Доводи захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що протоколи слідчих експериментів від 24.12.2016, проведених з участю обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки такі проводилися у домоволодінні без дозволу власників майна, а самі показання обвинуваченими повідомлені під примусом працівників поліції слід зазначити наступне.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення слідчих експериментів з обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останні чітко та послідовно показували як вони наносили тілесні ушкодження потерпілому.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

При цьому закон не вказує, у якій формі має бути викладена добровільна згода особи, яка є володільцем житла.

З цього приводу слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_21 був учасником даної слідчої дії, про що зазначено в протоколі, підписав протокол та не висловлював жодних зауважень, а тому існують підстави вважати, що вказана слідча дія проводилась виключно за його згодою. Окрім того, під час проведення слідчого експерименту були присутні захисники, від яких також не надходило жодних зауважень з приводу проведення слідчої дії.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 повідомив, що на запитання працівників поліції, чи надає він добровільну згоду на проведення слідчого експерименту в його домоволодінні, він відповів, що надає таку згоду.

Крім того, покликання захисника обвинувачених ОСОБА_9 про те, що відповідно до показань свідків-понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були допитані в суді, останні не були присутні в будинку постійно, а тому не усі бачили, як вилучалися речі під час обшуку не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, огляд місця події, в тому числі житлового будинку, підсобних приміщень і подвір`я в господарстві ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 проводився 22.12.2016 слідчим СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 з участю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як понятих та участю спеціалістів. При проведенні цієї слідчої дії вилучались речі, одяг і взуття зі слідами крові, зіскоби та змиви РБК. Більше того, останнє підтверджується показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_23 .

Також, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що судово-імунологічні експертизи є допустимим доказами, оскільки згідно з постановою заступника начальника СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 від 23.02.2017 про створення слідчої групи, старший слідчий-криміналіст СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 включений до групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000992 від 22.12.2016 року за ч.2 ст. 121 КК України та мав право винести такі постанови.
Щодо призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, то таке призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням осіб обвинувачених, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, яка обтяжує покарання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та призначене в межах, встановлених санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку, а тому такі задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог КПК України, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.

Разом з тим, слід звернути увагу на таке.

На час застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заходів попереднього ув`язнення діяла ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до вироку Мостиського районного суду Львівської області від 16.03.2018 ОСОБА_6 , призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі та з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII останній був звільнений з ДУ «Коломийська виправна колонія» у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Відповідно до листа начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» від 05.10.2021 № 9/7169 ОСОБА_5 вибував з ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» 07.07.2020 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для розгляду касаційної скарги у Верховному Суді та 29.10.2020 повернувся до ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)».

Крім того, ОСОБА_5 19.05.2021 вибув з ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для розгляду касаційної скарги у Верховному Суді та 26.07.2021 повернувся до ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» на підставі Постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13.07.2021 про скасування ухвали Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу затримання, а саме 22 грудня 2016 року по 23 вересня 2019 року включно, з 07 липня 2020 року по 08 грудня 2020 року (набрання вироком законної сили відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 08.12.2020) включно та з 19 травня 2021 року по день набрання вироком законної сили, а саме по 29 жовтня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 на даний час повністю відбув строк покарання, призначеного йому вироком суду першої інстанції у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання, призначеного Городоцького районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2016 року по 23 вересня 2019 року включно, з 07 липня 2020 року по 08 грудня 2020 року включно та з 19 травня 2021 року по день набрання вироком законної сили, а саме по 29 жовтня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно як такого, що відбув призначене вироком покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4