Справа №585/118/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/660/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звільнено його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

19.01.2021 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся ОСОБА_8 , засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2011 року, за п. 4 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України, до 15 років позбавлення волі, з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

26.01.2021 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області вказане клопотання засудженого ОСОБА_8 задоволено та визначено звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28.03.2011 року (справа № 1-115-2011), звільнивши його з місць позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям засудженим більше ? строку призначеного покарання.

Не погодившись з таким рішення суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2021 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, та постановити нову ухвалу, якою просив відмовити засудженому ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про дострокове звільнення. Крім цього прокурор просив повторно дослідити матеріали справи, в тому числі і особову справу засудженого ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказував, що матеріали особової справи засудженого не вказують про те, що за час відбування покарання його поведінка та праця були сумлінними та що вони довели виправлення засудженого. Звертав увагу, що в матеріалах особової справи засудженого міститься висновок комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» від 05.01.2021 року, на якому розглянуте питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 та прийнято рішення про відмову. Рішенні комісії засуджений не оскаржував. Також в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 проживає в м. Кривий Ріг, має у спільній частковій власності з матір`ю квартиру, документів які б свідчили про подальше працевлаштування суду не надав, що ставить під сумнів виправлення засудженого. Також, на переконання прокурора, в ході судового засідання суду першої інстанції, жодних передбачених на те ст. 81 КК України підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання встановлено не було та в ухвалі судом не наведено.

На апеляційну скаргу прокурора засудженим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_7 , кожним окремо, подано заперечення, в яких учасники кримінального провадження просили в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора відмовити, захисник просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, а засуджений просив винести окрему ухвалу, якою встановити факт бездіяльності прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_10 щодо систематичного порушення адміністрацією ДУ «Роменська ВК (№ 56)» обов`язків, передбачених ч.8 ст. 131 КВК України для направлення Генеральному прокурору України для реагування.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити засудженому в задоволенні його клопотання, думки засудженого та захисника, які проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора заперечили, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без міни, вивчивши доводи апеляційної скарги з матеріалами кримінального провадження та з особовою справою засудженого в своїй сукупності, колегія суддів дійшла висновків.

Так, згідно ст. 81 КК, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що умовно-достроково звільнити особу від відбування покарання можливо за умови, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, обов?язковими показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені в ч. 2 ст. 81 КК, критерії: сумлінна поведінка засудженого та сумлінне ставлення до праці.

Згідно з ч.1ст.6 КВК, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно роз?яснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м?яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченоїст. 50 КК.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов?язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Таким чином суд має переконатись у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбуваючи покарання. Інакше кажучи, що визначені законом цілі відбування покарання були досягнуті.

З врахуванням вимог вищевказаного Пленуму дані,що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи , які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Так, сумлінна поведінка означає зразкове дотримання вимог режиму ,правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; активну участь у самодіяльних організаціях засуджених, виконання розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу;товариському ставленні до інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу,належно виконує роботу,бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

З матеріалів провадження та матеріалів особової справи колегія суддів встановила наступне, так вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28.03.2011 року ОСОБА_11 було засуджено за п.4 ч.2 ст.115. ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому визначено рахувати з 17.08.2010 року. Також вказаним вироком присуджено до стягнення з ОСОБА_12 на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а також судові витрати.

Вказаний вирок суду набрав законної сили 13.07.2011 року після перегляду справи Апеляційним судом Дніпропетровської області, який залишив вирок без змін в частині призначеного покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2016 року ОСОБА_12 було зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.08.2010 року до 13.07.2011 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також з матеріалів справи вбачається, що 27.09.2017 року засуджений ОСОБА_12 уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_13 , та після державної реєстрації шлюбу узяв прізвище « ОСОБА_14 ».

Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія» з 02.09.2011 року. За час відбування покарання стягнень не мав та отримав 18 заохочень. Перебуваючи в місцях позбавлення волі з 2010 року встановлений режим відбування покарання не порушував, мав задовільні характеристики, в колонії працевлаштований, проявляє розумну ініціативу, не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, охайний за виглядом, дотримується порядку, самообслуговується, виконує вимоги персоналу, спілкується з матір`ю, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Фізкультура і спорт» відвідує лекції правового характеру, інформаційні години.

Водночас, з матеріалів особової справи також вбачається, що 31.03.2017 року рішенням дисциплінарної комісії Державної установи «Роменська виправна колонія(№56) засудженому було відмовлено у зміні умов тримання - за відбуттям 1/3 призначеного строку покарання, як відмовлено і у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - за відбуттям 1/2 призначеного строку покарання, що узгоджується з рішенням дисциплінарної комісії Державної установи «Роменська виправи колонія(№56)» від 23.09.2019 року.

Термін застосування умовно-дострокового звільнення від покарання згідно статті 81 Кримінального кодексу України - за відбуттям 2/3 призначеного строку покарання, а саме - 22.12.2020 року.

Також, за матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_8 встановлено, що у ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» було проведено опитування керівників частин і служб щодо наявності підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , що відображено у відповідному опитувальному листі, який, хоча і містить підписи уповноважених осіб (керівників частин та служб), однак 5 із вказаних осіб не висловили свою думку щодо того, чи заслуговує/не заслуговує ОСОБА_8 застосування до нього ст. 81 КК України.

При цьому установою було проведено засідання комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 81 КК України, підпадають під умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до витягу з протоколу №1 від 05 січня 2021 року засідання комісії , було прийнято рішення про відмову ОСОБА_8 у поданні матеріалів до суду щодо застосування умовно-дострокового звільнення.

19 січня 2021 року засуджений ОСОБА_8 сам звертається до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання і ухвалою суду від 26 січня 2021 року це клопотання було задоволено та визначено звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28.03.2011 року (справа № 1-115-2011), звільнивши його з місць позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям засудженим більше ? строку призначеного покарання.

Суд першої інстанції в своїх ухвалі від 26 січня 2021 року дійшов висновку, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, суд не погодився з доводами представника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», який просив відмовити у задоволенні клопотання з тих підстав, що хоча засуджений дотримався вимог, за яких можливе умовно-дострокове звільнення за ст. 81 КК України, однак сукупність таких обставин є суто формальною, оскільки ОСОБА_8 був засуджений за особливо тяжкий умисний злочин, вчинений з особливою жорстокістю, в ході судового розгляду свою вину визнавав частково, за час відбування покарання не вживав дій, спрямованих на відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, яка була присуджена за вироком суду. Перевірка наведених обставин була проведена комісією РВК-56 та за її рішенням від 05.01.2021 року було винесено постанову про відмову ОСОБА_8 у поданні матеріалів до суду щодо застосування умовно-дострокового звільнення.

Також, задовольняючи клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції не погодився і з думкою прокурора, який також як і представник колонії заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вказавши, що особа засудженого була ретельно перевірена уповноваженою комісією РВК-56, яка не знайшла підстав для ініціювання перед судом подання про його умовно-дострокове звільнення і таке рішення є обґрунтованим.

На перконання суду висновки уповноважених службових осіб колонії щодо того, що ОСОБА_8 не набув права на застосування до нього пільги, визначеної ст. 81 КК України, не ґрунтуються на матеріалах особової справи засудженого, а також належним чином не вмотивовані.

Також, доводи представника РВК-56 щодо того, що засуджений ОСОБА_8 не вживав жодних дій для погашення цивільного позову, призначеного вироком, суд визнав неприйнятними, оскільки вжиття заходів із примусового стягнення боргу у виконавчому провадженні, зокрема пред`явлення виконавчого листа до виконання, є волевиявленням особи, на користь якої присуджено таке стягнення, а засуджений, будучи суттєво обмеженим у своїх правах на час відбування покарання, не мав можливості у добровільному порядку здійснювати такі виплати, зокрема зважаючи на відсутність відкритого виконавчого провадження тощо.

Визнав суд безпідставним і посилання на ступінь тяжкості вчиненого засудженим ОСОБА_8 злочину, зокрема характеру його вчинення з особливою жорстокістю, оскільки такі обставини, на перконання суду, були враховані судом при постановленні вироку та не свідчать про існування подальших підстав вважати засудженого таким, що за тривалий час відбування покарання, враховуючи його поведінку, ставлення до праці та сукупність інших обставин, які було ретельно досліджено судом, не досяг мети кримінального покарання.

На переконання суду засуджений ОСОБА_8 станом на день розгляду клопотання відбув більше трьох чвертей призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, за період відбування покарання зарекомендувала себе позитивно, залучений до роботи на посаді коменданта житлової зони, має 18 заохочень начальника установи, до праці ставиться сумлінно, підтримує соціально-корисні зв`язки, приймає участь у соціально-виховних, правничих заходах, що свідчить про досягнення мети кримінального покарання, а тому суд дійшов висновку, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання.

Разом з тим колегія суддів вважає таку ухвалу передчасною, та категорично не погоджується із зазначеними висновками які не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів зазначає, що сам факт працевлаштування засудженого, як про це вказав суд першої інстанції в своїх висновках, не свідчить про те, що засуджений отримував за це оплату та самостійно вживав заходів по відшкодуванню цивільного позову, який йому призначений до стягнення вироком суду, зокрема судом присуджено до стягнення з ОСОБА_12 на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а також судові витрати.

Щодо ступеня тяжкості вчинених злочинів, які суд першої інстанції також вважав таким, що не можуть вплинути на вирішення питання щодо звільнення засудженого умовно-достроково, то колегія суддів вважає таку позицію суду безпідставною, оскільки засуджений відбуває покарання за умисне вбивство, тобто за умисне спричинення смерті іншій особі ( умисне вбивство вчинене з особливою жорстокістю) і наслідки такого діяння є непоправними, а тому не лише зовнішні дії засудженого, а й його свідомість мають бути таким чином змінені аби мета покарання (ст. 50 КК) була досягнута.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що зміна характеристик особистості засудженого має бути не лише з позитивною динамікою, а й з надійною сталістю, тобто такою аби у нікого не виникало сумніву, що особа реально перевиховалася і відпала будь яка потреба у її триманні в умовах ізоляції від суспільства та такого роду поведінка засудженого буде стійкою до будь яких провокаційних чинників.

Вказане можливо побачити лише виключно у сталій позитивній динаміці і у довгостроковій перспективі, а не в короткостроковій.

Що стосується направлених до суду керівництвом установи «Роменська виправна колонія №56 матеріалів про заохочення засудженого ОСОБА_8 , які були досліджені в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, що вказані характеризуючи дані (заохочення) засудженого не переконали колегію суддів в необхідності звільняти засудженого від відбування призначеного покарання, і крім того, як зазначалося вище, в судовому засіданні суду першої інстанції представник установи категорично заперечив проти такого звільнення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 який є особою засудженою за вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю до покарання у виді 15 років позбавлення волі, певний термін попереднього ув`язнення якого було перераховано з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, під час відбування покарання не здійснив жодних намірів на відшкодування шкоди потерпілим, всі ці обставини вказують на те, що засуджений ще не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнення його від відбування покарання умовно-достроково колегія суддів не вбачає, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням нової ухвали, якою необхідно відмовити засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні клопотання про звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2011 року.

Що стосується вимоги засудженого викладеній в його запереченнях до апеляційної скарги прокурора про необхідність судом апеляційної інстанції винести окрему ухвалу, якою встановити факт бездіяльності прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_10 щодо систематичного порушення адміністрацією ДУ «Роменська ВК (№ 56)» обов`язків, передбачених ч.8 ст. 131 КВК України для направлення Генеральному прокурору України для реагування, то це клопотання не підлягає до розгляду та задоволення оскільки не стосується предмету даного апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 411, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2021 року задовільнити .

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звільнено його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2011 року, скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні клопотання про звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2011 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4