Справа № 439/156/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/487/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено ч.2 ст. 194 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 у ніч 07 травня 2019 року, маючи умисел на підпал будинків в с. Станіславчик, Бродівського району, Львівської області, приблизно о 02 год. 40 хв., перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до приміщення вказаного дерев`яного житлового будинку та проник у нього, і перебуваючи у вищевказаній будівлі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи сірники, умисно підпалив легкозаймисті предмети, чим спричинив пожежу у вказаному будинку. Унаслідок поширення вогню знищено усю споруду житлового будинку із наявними меблями та речами, які належать потерпілому ОСОБА_10 , унаслідок чого, потерпілому заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 40 000 грн.

Крім цього, продовжуючи свій умисел на підпал будинків в с. Станіславчик, Бродівського району, Львівської області, ОСОБА_7 у ніч 07 травня 2019 року приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи біля дерев`яної підсобної господарської будівлі по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 , переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до приміщення вказаної дерев`яної підсобної господарської будівлі, проник у неї та перебуваючи у вищевказаній будівлі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи сірники, умисно підпалив легкозаймисті предмети, чим спричинив пожежу у вказаній будівлі. Унаслідок поширення вогню знищено усю споруду підсобної господарської будівлі із наявним майном, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , внаслідок чого, потерпілому заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду не відповідає вимогам КПК України.

Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України не ґрунтується на законі.

Наголошує, що злочин, передбачений ч.2 ст. 194 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Звертає увагу на те, що у вироку зазначено, що ОСОБА_7 вважається не судимою особою. Однак, судом не враховано, що ОСОБА_7 вчинив підпали під час розгляду в Бродівському районному суді Львівської області іншого кримінального провадження.

Акцентує, що також не враховано думку потерпілих, які подали до суду заяви, у яких просять призначити ОСОБА_7 міру покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуттям. Окрім цього, не враховано, що матеріальна шкода потерпілим не відшкодована.

На думку прокурора призначене ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнення від відбування такого на підставі положень ст. 75 КК України є явно несправедливим і не сприятиме виправленню обвинуваченого.

Просить скасувати вирок Бродівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованим застосуванням положень ст. 75 КК України, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 194 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 194 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Так, згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, виходячи з поняття судового розсуду, обираючи між законними альтернативами, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив таке в межах санкції ч.2 ст. 194 КК України та підставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що думка потерпілих щодо визначення обвинуваченому виду та розміру покарання і з приводу можливості звільнення ОСОБА_7 від його відбування хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання.
Окрім цього, як заявив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , він працею відшкодовує завдані потерпілим збитки і такі, апеляційних скарг не подавали.
З огляду на відсутність прямої заборони закону та з врахуванням дискреційних повноважень суду, а також обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування положень ст. 75 КК України не спростовують викладених у вироку висновків суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бродівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4