Кримінальне провадження №629/6825/21
Номер провадження 1-кп/629/463/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця смт. Орілька Лозівського району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 11.09.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 3 років обмеження волі, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком - 2 роки;

- 04.09.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 2 місяці позбавлення волі; 20.09.2018 звільнений за відбуттям строку покарання;

- 17.02.2021 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 30.11.2021 року Лозівським міськрайонним судом Харківській області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2021 року, близько 07 години 20 хвилин, ОСОБА_4 прийшов до своєї бабусі ОСОБА_5 у гості за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у кімнаті вказаної квартири, скориставшись тим, що ОСОБА_5 за його діями не слідкує, у ОСОБА_4 : виник умисел на крадіжку грошей. Реалізуючи свій злочинний; умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав грошові кошти загальною сумою 10 600 гривень, які знаходилися під матрацом ліжка у кімнаті за вищевказаною адресою. Після цього з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що дати не пам`ятає, прийшов до потерпілої, яка є матір`ю його вітчима, та поки вона гріла їжу, зайшов в кімнату та з під матрацу витягнув два свертка в якому були грошові кошти номіналом по 500 грн. та 200 грн., всього було 10600 грн.. після цього пішов.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням особистості обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена.

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При вивченні особи обвинуваченого встановлено, що він є громадянином України, українець, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працює, за місцем мешкання характеризується формально, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він вчинив не тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає його щире каяття в скоєному.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, додержуючись принципу законності, індивідуалізації,справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , можливо тільки в реальній ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст. 69, 75, 76 КК України суд не вбачає.

У постанові від 01.06.2020 р. у справі № 766/39/17, ВС України висловив правову позицію, згідно якої, за змістом ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).

Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили.

Оскільки ОСОБА_4 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.11.2021 р. був засуджений за ст. 289 ч. 2 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, а вищевказане правопорушення скоїв до винесення останнього вироку, то суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов заявлений не були.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 30.11.2021 р., і даними вироком, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 7 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 05 серпня 2021 року, відповідно до вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.11.2021 р.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим який знаходиться під вартою, в той же строк, з дня отримання копії даного вироку.

Суддя Наталія ЦЕНДРА