Провадження № 1-кс/712/304/22
Справа № 712/589/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянув внесене у кримінальному провадженні № 0000060 від 17.08.2021 року, слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 та погоджене прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 , клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працюючого поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, учасником бойових дій, інвалідом, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та депутатом не являється, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , посилаючись на те, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000060 від 17.08.2021.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16.05.2021 співробітники СРППВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перевищили службові повноваження, застосовуючи при цьому фізичну силу та спеціальні засоби відносно громадянина ОСОБА_11 , зокрема, вказані співробітники поліції, без законних на те підстав здійснили фізичне затримання ОСОБА_11 , однак не склали протоколу затримання та не виконали інших дій, передбачених ст. 261 КУпАП України, таких як повідомлення про місце перебування затриманого його родичів та інформування про випадок затримання центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, чим порушили встановлений порядок адміністративного затримання, передбачений ст.ст. 260 - 261 КУпАП України. Тобто, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили дії, виконання яких дозволяються тільки з додержанням особливого порядку, без додержання цього порядку.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , згідно наказу № 13о/с від 06.01.2021 тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області призначений на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та має спеціальне звання капрал поліції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015№580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 зі змінами та доповненнями - до правоохоронних органів належать органи Національної поліції України.

Отже, ОСОБА_9 , обіймаючи посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, з моменту призначення на зазначену посаду був працівником правоохоронного органу, постійно здійснював функції представника влади, а тому відповідно до ч. 3 ст.18 КК України був службовою особою.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_9 як працівник поліції повинен діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У своїй службовій діяльності ОСОБА_9 згідно із ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» повинен керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_9 зобов`язаний забезпечувати дотримання прав і свобод людини, гарантовані Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяти їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» на ОСОБА_9 , як працівника поліції покладено, серед іншого, обов`язки: п. 1 - неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; п. 2 - професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; п. 3 - поважати і не порушувати права і свободи людини.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцію покладені, серед іншого, такі повноваження як здійснення вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, тощо.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими згідно із законом для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним і припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності в подальшому застосуванні такого заходу. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, крім визначені Законом України.

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України на підставі та в порядку, визначених законом.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Статтею 43 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку відповідно до ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом. Кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Окрім того, відповідно до ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський уповноважений у виняткових випадках застосовувати вогнепальну зброю: 1) для відбиття нападу на поліцейського або членів його сім`ї, у випадку загрози їхньому життю чи здоров`ю; 2) для захисту осіб від нападу, що загрожує їхньому життю чи здоров`ю; 3) для звільнення заручників або осіб, яких незаконно позбавлено волі; 4) для відбиття нападу на об`єкти, що перебувають під охороною, конвої, житлові та нежитлові приміщення, а також звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення; 5) для затримання особи, яку застали під час вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину і яка намагається втекти; 6) для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожують життю і здоров`ю людей та/або поліцейського; 7) для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров`ю людей та/або поліцейського.

Відповідно до ст.ст. 3 та 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року№475/97-ВР, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: а) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; Ь) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; е) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Згідно із статтею 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи.

У відповідності до статті 261 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Отже, будучи наділеним обов`язками дотримуватися та виконувати положення вказаних вище нормативних документів, ОСОБА_9 , діючи спільно із ОСОБА_10 без попередньої змови між собою, всупереч вимогам ст.ст. З, 19, 28, 29, 64 Конституції України, ст.ст. 6, 7, 8, 29, 30, 31, 42, 43, 44, 46 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 260-261 КУпАП, маючи спеціальне звання старшого сержанта поліції, вчинив передбачене КК України суспільно небезпечне діяння, а саме грубо порушив встановлений порядок адміністративного затримання особи, чим вчинив дії, виконання яких дозволяється тільки з додержанням особливого порядку, за відсутності цих умов, при наступних обставинах

Так, 16.05.2021 близько 13 год. ОСОБА_9 спільно із поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області старшим сержантом поліції ОСОБА_10 , будучи одягненими у формений одяг, маючи при собі вогнепальну табельну зброю (ПМ), спеціальні засоби - кайданки та сльозогінний газ «Терен 4М», згідно розстановки нарядів на 16.05.2021, затвердженого 16.05.2021 тимчасово виконуючого обов`язки начальника ВП № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, здійснювали патрулювання на території Черкаського району в складі екіпажу сектору реагування патрульної поліції, рухаючись на службовому автомобілі ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 на синьому фоні.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_11 оголошений у державний розшук без надання дозволу на затримання, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 помітили його у автомобілі «Хонда Акорд», номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, який рухався по авто дорозі в межах села Балаклея Черкаського району Черкаської області і почали переслідувати зазначений транспортний засіб.

Між селами Будки, Мале Старосілля, Балаклія та Костянтинівка Черкаського району Черкаської області ОСОБА_10 та ОСОБА_9 побачили, автомобіль «Хонда Акорд», номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився на узбіччі дороги в болоті та під`їхали до нього. Вийшовши із службового автомобіля, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підбігли до зазначеного автомобіля «Хонда Акорд», із якого зі сторони водія вийшов ОСОБА_11

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , одразу підбігли до ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 наказав йому залишатися на місці, а також повідомив, що до нього буде застосовано зброю, направивши свою табельну зброю в сторону ОСОБА_11 .

В цей час ОСОБА_10 також направив в сторону ОСОБА_11 вогнепальну табельну зброю, та наказав залишатися на місці та підняти руки до гори.

Будучи розгубленим від таких раптових дій працівників поліції ОСОБА_11 попрямував в напрямку службового автомобіля, звертаючись до працівників поліції з вимогою повідомити підстави їх дій, а також представитися та пред`явити посвідчення. Однак, законні вимоги ОСОБА_11 працівники поліції не виконали, при цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжували направляти зброю в сторону ОСОБА_11 і наближатися до нього. Водночас ОСОБА_10 привів свою табельну зброю у готовність до стрільби, дославши патрон у патронник свого пістолету, про що свідчив характерний звук замикання затвору.

Одночасно, з метою фіксування дій працівників поліції, ОСОБА_11 почав застосовувати відеозйомку на належний йому мобільний телефон та запропонував їм поїхати разом із ними до відділення поліції, що зроблено не було.

Продовжуючи свої спільні дії, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 повідомили ОСОБА_11 , що він затриманий та знову наказали залишатись на місці і завести руки за спину з метою надягнути кайданки, на що останній змушений був підкоритися і простягнув обидві руки, однак, ОСОБА_9 надягнувши кайданки на ліву руку ОСОБА_11 , повідомив, що їх необхідно скріпити позаду спини, та силоміць, проти волі потерпілого намагався завести обидві його руки за спину.

Однак, коли ОСОБА_11 почав відводити свою руку, ОСОБА_9 застосував до нього сльозогінний газ «Терен-4М» шляхом розпиляння в область обличчя, від чого ОСОБА_11 рефлекторно втратив рівновагу, та відійшов у бік. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 повторно наказали ОСОБА_11 залишатися на місці та вкотре намагалися надягнути на його руки кайданки.

Побачивши, що працівники поліції не відреагували на його прохання, ОСОБА_11 почав відходити від службового автомобіля, але ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , продовжуючи тримати зброю у руках, повторно наказали йому залишатися на місці та ОСОБА_10 вдруге застосував до ОСОБА_11 сльозогінний газ «Терен-4М» шляхом розпилювання в область обличчя.

Від вказаних дій ОСОБА_11 рефлекторно почав втрачати рівновагу та попрямував в сторону лісу з метою уникнення небезпечних для свого здоров`я дій з боку працівників поліції.

Пробігши невелику відстань в глиб лісу, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 наздогнали ОСОБА_11 та, збивши з ніг, повалили на землю. Подавляючи волю ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 поклали його у положення лежачи обличчям до землі і завели обидві руки за спину та ОСОБА_9 застосував спеціальний засіб обмеження рухомості - кайданки на обидві руки.

Тоді, ОСОБА_10 відвів ОСОБА_11 до службового автомобіля, де ОСОБА_9 звільнив його ліву руку із браслету кайданок. і пристебнув кайданки на правій руці до металевої конструкції із проблисковими маячками службового автомобіля. ОСОБА_11 , будучи змушеним підкорятися вказівкам працівникам поліції, перебував у такому положенні в кайданках біля службового автомобіля близько 2 годин. Після приїзду слідчо-оперативної групи ОСОБА_11 був звільнений від кайданок.

Внаслідок умисних противоправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді опіку рогівки лівого ока та синців лівої та правої верхніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після звільнення від кайданок, ОСОБА_11 звертав увагу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про необхідність складення протоколу затримання, забезпечення йому адвоката та повідомлення родичів про його затримання, однак його прохання працівниками поліції не були виконані.

Таким чином, всупереч встановленому порядку адміністративного затримання, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не вчинили дій, які в силу вимог ч. 1 ст. 261 КУпАП України зобов`язані були вчинити, а саме не склали протокол про адміністративне затримання ОСОБА_11 16.05.2021, у якому повинні зазначатися дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу затриманого, час і мотиви затримання.

Окрім цього, в порушення вимог ч. 2 ст. 261 КУпАП України відповідно до яких про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказані вимоги КУпАП України проігнорували.

Поряд з цим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в порушення вимог ч. 3 ст. 261 КУпАП України про випадок адміністративного затримання ОСОБА_11 16.05.2021 не проінформували центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грубо порушили встановлений порядок адміністративного затримання особи, проігнорували вимоги КУпАП України щодо належної реалізації заходів забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, чим вчинили дії, виконання яких дозволяється тільки з додержанням особливого порядку, за відсутності цих умов.

19.01.2022, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України - перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням зброї, спеціальних засобів за відсутності ознак катування, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: Повідомленням про виявлення ознак кримінального правопорушення від 17.08.2021; Висновком службового розслідування від 16.07.2021, що проводився в ЧРУП ГУНП в Черкаській області; Заявою ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду відеозаписів, виконаних ОСОБА_11 від 07.12.2021;

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 01.09.2021; висновками судово-медичної експертизи від 01.09.2021 та від 10.12.2021; протоколом огляду відеозаписів, виконаних на нагрудну боді-камеру поліцейського ОСОБА_9 від 18.10.2021; протоколами допиту свідків; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 09.12.2021; протоколом огляду місцевості від 09.12.2021.

Слідчий у клопотанні ставить питання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, оскільки ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші злочини, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила суд його задоволити.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив в задоволенні клопотання відмовити.
Підозрюваний в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики ЄСПЛ, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», п.32, Series A, № 182).

Статтею 5 Конвенції про захист прав та основних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ОСОБА_9 на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, однак підозрюваний має постійне місце проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується позитивно, має молодий вік та міцні соціальні зв`язки, та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення, а саме до застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 32, 110, 131-132, 176-178, 181, 193-196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання, місця роботи та засобів зв`язку;
3) здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
4) утриматися від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали суду вручити підозрюваному ОСОБА_9 , слідчому та прокурору для контролю за її виконанням.

Попередити ОСОБА_9 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_12 .

Повний текст ухвали проголошено 25 січня 2022 року о 12.00 год.