Справа № 447/2820/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/929/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

УхвалоюМиколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 рокузадоволено спільне подання начальника ДУ «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» та голови спостережної комісії Стрийської РДА та звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 2 роки 2 місяці та 5 днів.

На вказану ухвалу суду прокурор Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Прокурор звертає увагу, що положення ст. 81 КК України та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002р. № 2 «Про умовно-дострокове вказують на обов`язковість врахування характеристики засудженого протягом усього терміну відбування покарання.Проте, суд першої інстанції при постановленні ухвали про задоволення подання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , проігнорував всі вищевказані обставини та вимоги закону, не надав належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясував всі обставини справи, що у свою чергу, свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення. У мотивувальній частині рішення суд, обґрунтовуючи можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 , умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вказав на те, що судом здобуто переконливі докази з приводу того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 , протягом усього терміну відбування покарання.
Так, згідно особової справи засудженого ОСОБА_7 останній за весь час відбування покарання отримав 19 заохочення та 6 стягнень. Крім цього, рішенням суду на підставі якого засуджений ОСОБА_7 , відбуває покарання, стягнуто на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 367,80 грн., однак незважаючи на обізнаність про необхідність відшкодувати суму, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання, не проявляв ініціативи, будучи працевлаштований на підприємстві установи виконання покарань, отримуючи заробіток для погашення суми на користь держави.
Прокурор вважає, що наявність у засудженого за час відбування покарання заохочень не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання. Крім цього, засуджений ОСОБА_7 під час розгляду подання, у судовому засіданні не міг пояснити, та не надав жодної відповіді як саме він приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу. Крім цього, суд першої інстанції не врахував, що засуджений ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема за злочини проти власності, з яких суд застосовував до останнього ст. 75 КК України та надававможливість виправитись без ізоляції від суспільства, проте ОСОБА_7 належних висновків для себе не робив та вчиняв нові умисні злочини.
Наведені вище обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що оскаржувана ухвала належним чином не вмотивована, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці, не довів своє виправлення.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, засудженого, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення та задовольняючи його, суд послався на те, що враховуючи документи з особової справи засудженого та те, що злочин вчинено неповнолітнім, який відбув більше 10 років позбавлення волі, відсутні грошові стягнення із доходів засудженого, суд вважає, що подання підлягає до задоволення, оскільки судом здобуто переконливі докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Поміж тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого, а саме, наявність у ОСОБА_7 19 заохочень та 6 стягнень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 01.04.2012 року, окрім того рішення на підставі якого засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання є стягнення на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 367,80 грн, однак ОСОБА_7 відбуваючи покарання не проявив ініціативи, будучи працевлаштованим та отримуючи заробіток для погашення суми на користь держави.

Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що засуджений ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема, за злочини проти власності, за які суд застосував до останнього ст.75 КК України та йому було надано можливість виправитися без ізоляції від суспільства, проте ОСОБА_7 належних для себе висновків не зробив та повторно вчиняв нові умисні злочини.

На переконання апеляційного суду, строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, адже його кінець припадає на 19 листопада 2023 року.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні спільного клопотання спільного клопотання адміністрації Миколаївської ВК №50 та спостережної комісії Стрийської РДА - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.

У задоволенні спільного клопотання адміністрації Миколаївської ВК №50 та спостережної комісії Стрийської РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: