Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 672/109/20
Провадження № 1-кп/689/45/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Ярмолинецького райсуду матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000118 від 24.03.2018 р.

за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, військовослужбовця ст. солдата в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), посада водій, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:
10.02.2018 р., близько 02:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на площі перед входом в приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Шевченка, 39/1 в м. Городок Хмельницької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту, умисно наніс один удар правою рукою в обличчя ОСОБА_6 , заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, параорбітальної гематоми зліва, садна шкіри нижньої губи, перелому виличної кістки зліва.
Своїми діями, які виразились в умисному нанесенні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

В судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав. Попередньо, визнавши нанесення у вказаний час та у вказаному місці удару ОСОБА_6 , заперечив причиновий зв`язок між його діями та наслідками середньої тяжкості тілесними ушкодженнями. Згодом вину не визнавав, заперечив нанесення удару ОСОБА_6 та відмовився давати показання.

Однак, вина обвинуваченого повністю підтверджується дослідженими по справі доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 10.02.2018 р. він перебував у кафе-барі «Келих» в м. Городок, де пив пиво. Там же знаходився й ОСОБА_4 .. ОСОБА_6 почув, як ОСОБА_4 назвав його за прізвиськом « ОСОБА_7 », висловивши невдоволення тим, що ОСОБА_6 голосно розмовляв. ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 вийти з приміщення, щоб поговорити та вказати на образливість вжитого прізвиська. Вийшовши з приміщення за кілька метрів від входу він відчув, як ОСОБА_4 наніс йому удар кулаком в ліву частину обличчя, від чого ОСОБА_6 втратив свідомість і нічого не пам`ятає. Яким чином він добрався до дому ОСОБА_6 не пам`ятає, однак, прокинувшись зранку він звернувся до лікаря, який, вважаючи, що у ОСОБА_6 струс головного мозку прописав йому певні ліки. Однак, згодом ОСОБА_6 побачив, що його обличчя спотворене впадиною з лівої сторони. Звернувшись до лікаря, було виявлено перелом, він переніс хірургічне втручання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що під час описуваних подій він разом із товаришами теж був у приміщенні кафе-бару «Келих», де бачив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .. Як і у зв`язку із чим розпочався конфлікт він не бачив, однак, вийшовши з приміщення, він побачив на вулиці недалеко від входу у кафе-бар «Келих» як ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар правою рукою в ліву частину обличчя, від чого ОСОБА_6 впав на землю і втратив свідомість. ОСОБА_8 разом із знайомими намагались привести ОСОБА_6 у свідомість, натирали йому обличчя снігом, однак, це не допомогло. ОСОБА_4 у цей час знаходився поруч, а згодом на автомобілі відвіз ОСОБА_6 додому.

Зазначені покази потерпілого та свідка узгоджуються з іншими дослідженими в судових засіданнях доказами.

Висновком експерта №85 від 13.04.2018 р. (а.к.п. 52-53) підтверджується, що у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, параорбітальної гематоми зліва, садна шкіри нижньої губи, перелому виличної кістки зліва. Ці тілесні ушкодження по своєму характеру та у своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які потягли тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.
Висновком експерта №4 від 14.01.2020 р. (а.к.п. 86-89) підтверджується, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, параорбітальної гематоми зліва, садна шкіри нижньої губи, перелому виличної кістки зліва могли утворитися в результаті нанесення йому удару кулаком руки сторонньої особи в ліву половину обличчя, а саме по механізму та за обставин, на які вказав потерпілий. Ці тілесні ушкодження не характерні для виникнення при падінні ОСОБА_6 з висоти власного зросту та ударі об тупі тверді предмети. Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не могли утворитися при дотику коліном ноги сторонньої людини до обличчя ОСОБА_6 так як для їх виникнення повинен був бути нанесений удар тупим твердим предметом із силою, достатньою для виникнення зазначених тілесних ушкоджень.
При цьому, ОСОБА_6 з 10.02.2018 р. по 19.03.2018 р. із наявними у нього тілесними ушкодженнями міг пересуватись, розмовляти, приймати їжу тощо, хоч міг при цьому відчувати біль. Відмова ОСОБА_6 від лікування одразу після отримання тілесних ушкоджень, призвела до невірного зрощення перелому лівої виличної кістки, розвитку відповідних патологічних станів, таких як біль, деформація лицевого скелету, що призвело до подальшого лікування з приводу застарілого перелому лівої виличної кістки у відділенні щелепно-лицевої хірургії ХОЛ. На ступінь тяжкості тілесних ушкоджень даний факт не впливає.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_9 роз`яснив свій висновок, підтверджуючи його правильність і повноту.
При цьому зазначив, що лікування свіжого та застарілого перелому практично не відрізняється по складності, вартості та методології, переліку медичних препаратів та інструментарію.
Захисником було подано клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване спливом строків досудового розслідування. Ствердив, що Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII, яким було внесено зміни до ч. 1 ст. 219 КПК України, встановлено строк досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо нетяжких злочинів тривалістю 12 місяців. Це положення вступило в силу 16.03.2018 р. та не має зворотної дії в часі. Зазначений строк сплив 24.03.2019 р., у той час як повідомлення про підозру було вручене лише 10.01.2020 р.. Після спливу дванадцятимісячного строку, а саме 16.05.2019 р. слідчий звернувся із клопотанням про продовження строку, яке було задоволене ухвалою слідчого судді від 17.05.2019 р.. Таку ухвалу вважає незаконною.
Зазначене клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 16.03.2018 р. було викладено у новій редакції ч. 1 ст. 219 КПК України та встановлено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину дванадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

24.03.2018 р. до ЄРДР були внесені відомості за заявою ОСОБА_6 щодо нанесення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. З цього моменту почався перебіг строку досудового розслідування.
Постановою слідчого від 31.01.2019 р. кримінальне провадження було закрите, а постановою прокурора від 29.03.2019 р. постанова слідчого від 31.01.2019 р. була скасована та було внесено відомості до ЄРДР щодо відновлення досудового розслідування. Суд погоджується із захисником, що відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України зазначені обставини не переривають строку досудового розслідування.
Прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом 30.01.2020 р.. Водночас, таке звернення до суду здійснене в межах строку досудового розслідування, продовженого ухвалою слідчого судді Городоцького районного суду ОСОБА_10 від 17.05.2019 р. у справі №672/558/19, яка набрала законної сили. Відповідно до ст. 533 КПК України, ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України. Ярмолинецький районний суд не є судом вищої інстанції, уповноваженої ставити під сумнів законність судового рішення, ухваленого іншим судом. Натомість, норма ст. 533 КПК України є обов`язковою і для інших судів.

Посилання захисника на постанову Верховного суду від 01.07.2021 р. у справі №752/3218/20 не заслуговує на увагу, оскільки ця постанова винесена за інших фактичних обставин й стосується тлумачення відмінних положень. Так, у даній справі захисник мотивує своє клопотання про закриття кримінального провадження спливом строку досудового розслідування до дати продовження такого строку слідчим суддею, у той час як вказана постанова Верховного Суду присвячена питанням вчасного завершення досудового розслідування, однак запізнілого отримання обвинувального акту судом.

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до нетяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно (а.к.п. 114-115), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обтяжуючих та пом`якшуючих обставин не встановлено.

Враховуючи, що згідно із ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до військовослужбовців, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, виходячи з санкції ч. 1 ст. 122 КК України суд прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж позбавлення волі.

При цьому, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, приймаючи поведінку обвинуваченого після вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення і перевиховання можливе без відбування покарання та вважає можливим застосування до нього ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Потерпілим був поданий цивільний позов у якому ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 11706,80 грн. матеріальної шкоди та 35000 грн. моральної шкоди. Цивільний позов мотивований тим, що внаслідок вчинення злочину ОСОБА_4 йому було завдано тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим він був вимушений лікуватись, придбавати медичні препарати, а також моральних страждань, пов`язаних із фізичним болем, вимушеними життєвими змінами.

ОСОБА_4 проти цивільного позову заперечив повністю. Захисник додатково посилається на недоведеність суми цивільного позову, оскільки витрати на лікування ОСОБА_6 обумовлені тим, що саме він вчасно не звернувся за медичною допомогою, у зв`язку із чим вартість лікування значно зросла.

Однак, такі посилання захисника спростовуються дослідженими у справі доказами. Так, експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні, роз`яснюючи свій висновок ствердив, що не залежно від часу звернення потерпілого за лікуванням складність, вартість та методологія лікування істотно не змінилась. Підтвердив необхідність застосування у даному випадку тих медичних препаратів, відшкодувати вартість яких просить потерпілий.

Аналогічні роз`яснення в судовому засіданні надав спеціаліст ОСОБА_11 , який ствердив, що вартість лікування, включаючи використовувані медичні препарати, задавненого перелому виличної кістки зліва ОСОБА_6 не змінилася б у випадку його вчасного звернення за отриманням медичної допомоги.
При розгляді цивільного позову у кримінальній справі суд виходить з наступного.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено вину ОСОБА_4 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому, що обумовило необхідність лікування та понесення у зв`язку із цим витрат. Розмір витрат на лікування потерпілий визначає в сумі 11706,80 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Необхідність цих витрат підтверджується роз`ясненнями експерта та спеціаліста, наданими в судових засіданнях.

Потерпілому у зв`язку із тілесними ушкодженнями було заподіяно й моральну шкоду, що полягає у фізичному болі, стражданнях, вимушених змінах у житті, що носять триваючий характер.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, вжиті заходи щодо лікування, наслідки, які після проведеного лікування повністю не усунуто, на користь потерпілого слід присудити моральну шкоду в межах заявленого цивільного позову в розмірі 30000 грн..

Речові докази, процесуальні витати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 25.09.2013 р. Городоцьким РС УДМСУ в Хмельницькій області) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 30000 грн. моральної шкоди та 11706,80 грн. матеріальної шкоди.

В частині решти вимог у задоволенні цивільного позову відмовити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу в Хмельницький апеляційний суд через Ярмолинецький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1