Справа №487/4747/21
Провадження №1-кс/487/5602/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 Слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0000018,

В С Т А Н О В И В:
24.09.2021 року адвокат ОСОБА_3 , діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0000018 накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.07.2021 року на транспортний засіб марки «АУДІ», моделі «Q7», чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 369-2 КК України та ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.07.2021 було накладено арешт на майно підозрюваного зокрема на транспортний засіб марки «АУДІ», моделі «Q7», чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , з метою конфіскації майна як виду покарання, враховуючи, що санкція ч.3 ст. 369-2 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна. Однак, дії ОСОБА_4 були перекваліфіковані на ч.2 ст. 369-2 КК України, санкція якої не передбачає додаткового покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку з чим необхідність у арешті майна підозрюваного відпала, а тому адвокат ОСОБА_3 просить скасувати зазначений арешт.
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.
Прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_5 , надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, проти скасування арешту на автомобіль не заперечує.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
В провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 07.05.2021, за ознаками правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 - ч.ч. 2,3 ст. 369-2 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 , органом досудового слідства підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням такої вигоди., та за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В рамках кримінального провадженні №0000018, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.07.2021 року був накладений арешт на майно підозрюваного зокрема на транспортний засіб марки «АУДІ», моделі «Q7», чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 .
Зазначений арешт накладався з метою конфіскації майна як виду покарання, враховуючи, що санкція частини 3 ст. 369-2 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.
В ході досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_4 24.09.2021 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри . На теперішній час ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 369-2 КК України.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов протии Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов протии Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
В судовому засіданні встановлено, що арешт був накладений на майно підозрюваного з метою конфіскації майна як виду покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 369 - 2 КК України як додаткове покарання та в ході досудового розслідування дії ОСОБА_4 перекваліфіковано шляхом повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру на ч.2 ст. 369 - 2 КК України, за якою не передбачено конфіскації майна як виду покарання.
Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_4 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, враховуючи перекваліфікацію дій підозрюваного на інший склад злочину, за яким не передбачено покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.07.2021 на майно ОСОБА_4 , не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання адвоката про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.07.2021 на майно: транспортний засіб марки «АУДІ», моделі «Q7», чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , та повернути власнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1