У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.12.2021 Справа №607/23009/21

Провадження № 1-кс/607/7453/2021

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відвід прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 25 березня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з заявою про відвід прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 25 березня 2013 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що прокурор ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №000003 від 25 лютого 2013 року підлягає відводу, оскільки у постанові про відмову в погодженні клопотань слідчого ДБР про тимчасові доступи до речей та документів у кримінальному провадженні №000003 від 25 лютого 2013 року, остання виклала упереджену та завідомо неправдиву правову оцінку доказів та обставин.

Зокрема, на думку заявників завідомо неправдива правова оцінка доказів та обставин викладена у твердженні прокурора: «Аналізом зібраних органом досудового розслідування доказів встановлено, що жоден із учасників перевірки не мав на меті вносити до акта перевірки недостовірні відомості, і зазначена у ньому дата відповідала фактичному періоду її проведення за копіями раніше отриманих документів, що зумовлено відсутністю доступу до таких у суб`єкта господарювання та виключає наявність умислу на вчинення підробки.».

Так, заявники вважають, що твердження прокурора про те, що «жоден із учасників перевірки не мав на меті вносити до акта перевірки недостовірні відомості» не відповідає дійсності. Використання прокурором терміну «учасники перевірки» при тому, що не було «перевірки» вказує на намагання прокурора приховати справжню мету не тільки «учасників перевірки», але й приховати злочинну мету осіб, які підбурювали до складання та підписання акту перевірки без наявності законних підстав для перевірки, без допуску до проведення перевірки, без фактичного проведення позапланової виїзної перевірки.

Окрім цього, твердження прокурора про відсутність умислу в осіб, які підписали акт перевірки без фактичного проведення позапланової виїзної перевірки суперечить фактичним обставинам, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження працівники ДПІ у Гусятинському районі підписали акт перевірки під тиском службового розслідування щодо них, яке було призначене за дорученням в.о. голови ДПА в Тернопільській області ОСОБА_6 Службове розслідування було завершено лише після підписання акта перевірки, хоча всім було відомо, що перевірка фактично не проводилась і не могла бути проведена через відмову ТОВ «МЕЛВІС» у допуску до перевірки. Очевидно, що акт перевірки був підписаний, з метою уникнути негативних наслідків службового розслідування. Вказана обставина на переконання заявників свідчить про те, що прокурор умисно намагається приховати не тільки мету працівників ДПІ у Гусятинському районі у підписанні акту перевірки, але й приховати злочинний умисел ОСОБА_6 примусити працівників ДПІ у Гусятинському районі скласти та підписати сфальсифікований акт перевірки без фактичного проведення перевірки.

Також заявники вказують, що твердження прокурора про те, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №819/302/13-а є доказом «правильності інформації», свідчить про намагання прокурора приховати факт фальсифікації акта перевірки шляхом використання правових наслідків від сфальсифікованого акта у вигляді судового рішення. Вдаване нерозуміння прокурором того, що використання наслідків фальсифікації не спростовує факт фальсифікації акта перевірки свідчить про неприховану упередженість прокурора. Крім того, прокурор доводить «правильність інформації», не враховуючи, що ця «правильна інформація» є оціночними судженнями та припущеннями ОСОБА_7 щодо комп`ютерних програм, яких він не досліджував та у якого відсутні спеціальні знання та повноваження робити висновки щодо комп`ютерних програм. За таких обставин, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №819/302/13-а додатково свідчить про тяжкість наслідків від фальсифікації ОСОБА_7 завідомо неправдивих висновків щодо комп`ютерних програм та щодо наявності порушень податкового законодавства у ТОВ «МЕЛВІС».

Твердження прокурора про те, що «дата відповідала фактичному періоду її проведення за копіями раніше отриманих документів» на думку заявників не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази для такого твердження, а також відсутні докази наявності «копій раніше отриманих документів». Натомість, в матеріалах кримінального провадження є протоколи допитів працівників ДПІ у Гусятинському районі ОСОБА_8 (Т.5 А.с.163 ) та ОСОБА_9 (Т.5 а.с.172 ), які вказали, що перевірку у квітні - травні 2008 року вони не проводили, відтак твердження прокурора про те, що «дата відповідала фактичному періоду її проведення» ґрунтується на домислах.

Заявники також звертають увагу, що прокурор, надаючи правову оцінку доказам та обставинам, не визначила правового статусу «акта перевірки», як офіційного документу. Надаючи правову оцінку «акта перевірки», прокурор не визначила тип «перевірки» та не перевірила відповідність типу перевірки та місця проведення такого типу перевірки. У сфальсифікованому акті зазначено, що перевірка «позапланова виїзна».

Окрім цього, прокурор не перевірила наявність обставин, визначених Законом України «Про державну податкову службу в Україні» для проведення позапланової виїзної перевірки, а відтак не врахувала, що працівники ДПІ у Гусятинському районі не мали законних підстав на проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕЛВІС».

Також, прокурор не взяла до уваги незаконність складання «акта перевірки» у разі відмові від допуску до проведення перевірки, не надала правової оцінки відсутності акту відмови від допуску до перевірки, та разом з тим, не врахувала, що відсутність акту свідчить про те, що не було підстав для проведення перевірки, визначених законами України, а тому у працівників ДПІ у Гусятинському районі не було законних підстав складати такий акт.

Крім того, прокурор ОСОБА_5 не надала належної правової оцінки доказам, які є у матеріалах кримінального провадження, які доводять наявність злочинного умислу осіб, які підбурювали працівників ДПІ у Гусятинському районі до фальсифікації акту перевірки без фактичного проведення перевірки, зокрема: витяг з протоколу №3 від 17 квітня 2008 року, постанові Тернопільського міськрайонного суду від 08 квітня 2008 року, постанові слідчого ОСОБА_10 від 08 квітня 2008 року, службовій записці начальника відділу боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом ОСОБА_11 від 22 квітня 2008 року, дорученню першого заступника голови ДПА в Тернопільській області ОСОБА_6 начальнику ДПІ у Гусятинському районі від 22 квітня 2008 року.

На переконання заявників, вищенаведена упередженість в оцінці доказів та обставин у поєднанні із службовою недбалістю прокурора ОСОБА_5 при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №000003 свідчить про нездатність прокурора виконувати вимоги статті 9 КПК України, а саме всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, а тому останній просять задовольнити їхню заяву про відвід прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №000003 від 25 лютого 2013 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила задовольнити. Окрім цього, подала письмові доповнення, зі змісту яких вбачається, що окрім викладених у їхній заяві підстав для відводу, заявники також вважають, що поведінка прокурора ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 13 грудня 2021 року додатково доводить упередженість прокурора, зокрема, те що прокурор повідомила слідчому судді завідомо неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 не мають процесуального статусу потерпілих у даному кримінальному провадженні, а відтак, не мають права заявляти відвід прокурору.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 заяву та доповнення до заяви підтримав з викладених у них підстав та просив задовольнити, додатково зазначив, що завідомо неправдива правова оцінка доказів та обставин, що викладені прокурором ОСОБА_5 у постанові негативно вплине на подальший хід досудового розслідування кримінального провадження, зокрема унеможливить пред`явлення підозри особам винним у вчиненні злочину.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні з приводу задоволення заяви заперечила та зазначила, що на її думку підстави для її відводу у кримінальному провадженні №000003 від 25 лютого 2013 року відсутні. Так, прокурор вказала, що згідно вимог КПК України, здійснювати процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні є її прямим обов`язком, який покладений на неї нормами КПК України. Крім цього вказала, що виносячи постанову від 23 листопада 2021 року та надаючи оцінку доказами та обставина у кримінальному провадженні вона керувалась своїм внутрішнім переконанням у правильності застосування норм права і закону. З приводу наявності у ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 статусу потерпілих у даному кримінальному провадженні зазначила, що говорячи про відсутність у останній статусу потерпілих, вона мала на увазі відсутність у них такого статусу, як у фізичних осіб, оскільки потерпілим від кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 366 КПК України може бути лише юридична особа, проте вона жодним чином не заперечила, що заявники користуються правами потерпілих як представники юридичної особи, чи те, що останні мають статус потерпілих у даному кримінальному провадженні по інших епізодах.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши зміст заяви та додані до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові перебуває кримінальне провадження № 0000003 від 25 березня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст.366, ч.1 ст.375, ч.1 ст.384, ч.1 ст.383, ч.1 ст.366, ч.2 ст.365, ч.2 ст.372, ч.1 ст.367, ч.2 ст.384, ч.2 ст.367 КК України.

Прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 є старшим групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження, у тому числі, прокурор, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Заявники у своїй заяві вказують на існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор у кримінальному провадженні історично і нормативно відноситься до сторони обвинувачення і має ряд повноважень, за допомогою яких реалізується обвинувальна функція прокурора у змагальному кримінальному процесі. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України він зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Об`єктивність і неупередженість прокурора є важливими для досягнення завдань кримінального провадження, оскільки він згідно зі ст. 36 КПК України наділений значним обсягом повноважень, що можуть суттєво обмежувати чи звужувати права і свободи особи. Вимога неупередженого досудового розслідування означає, що органи досудового розслідування під процесуальним керівництвом прокурора зобов`язані об`єктивно, неупереджено, без необґрунтованої підозри та обвинувального ухилу встановити за допомогою доказів, зібраних у встановленій процесуальній формі, всі обставини кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили.

Здійснення об`єктивного розслідування прокурором є одним із основоположних міжнародних стандартів. Так, відповідно до Керівних принципів, що стосуються ролі осіб, які здійснюють судове переслідування (прийняті восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками; Гавана, Куба, 27 серпня 7 вересня 1990 p.), прокурори у відповідності до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно і швидко, поважають і захищають людську гідність та захищають права людини, сприяють тим самими забезпеченню належного процесу і безперервному функціонуванню системи кримінального правосуддя. При виконанні своїх обов`язків прокурори, як особи, що здійснюють переслідування, виконують свої функції неупереджено і уникають будь-якої дискримінації на основі політичних переконань, соціального походження, раси, культури, статі тощо; захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують становище підозрюваного і потерпілого та звертають увагу на всі обставини, що стосуються справи, незалежно від того, чи вигідні чи невигідні вони для підозрюваного; розглядають думки і стурбованість потерпілих, коли зачіпаються їх інтереси. Вони не порушують або не продовжують переслідування в тих випадках, коли неупереджене розслідування вказує на необґрунтованість обвинувачення.

Неупередженість (об`єктивність) дослідження обставин провадження прокурором передбачає вчинення ними процесуальних дій, ухвалення процесуальних рішень лише з підстав, встановлених КПК, та на основі зібраних фактичних даних, без обвинувального ухилу та особистої зацікавленості у вирішенні справи. Значення об`єктивності чи неупередженості прокурора щодо дослідження всіх обставин провадження варто оцінювати крізь призму гарантування реалізації завдань кримінального провадження, зокрема, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності відповідно до своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру (ст. 2 КПК). Розв`язання цього завдання сприяє, з одного боку, реалізації принципу невідворотності відповідальності за правопорушення, а з іншого, недопущенню обвинувачення або засудження жодного невинуватого.

Отже, неупередженість прокурора є необхідною умовою успішного виконання своїх конституційних функцій та виконання своїх повноважень на досудовому розслідуванні для здійснення завдань кримінального провадження та забезпечення законності.

Необ`єктивність, упереджене і дискримінаційне ставлення прокурора до учасників кримінального провадження є підставою для відводу прокурора. Закріплення в національному законі загального переліку підстав для відводу прокурора від участі у кримінальному провадженні нарівні з нормами, які регулюють порядок призначення та заміни прокурора, забезпечує об`єктивність і неупередженість прокурора в кожному кримінальному провадженні.

Перелік підстав, за наявності яких прокурор підлягає відводу, визначений ст. 77 КПК України, зокрема 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Цей перелік не є вичерпним, так як підстава, передбачена пунктом 3 ч. 1 передбачає існування інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Законом закріплені також процедурні аспекти відводу прокурора в кожному випадку виникнення обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Зокрема, згідно з ч. 3-5 статті 80 КПК України заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заява про відвід під час досудового розслідування подається одразу ж після встановлення підстав для такого відводу. Ці правила спрямовані на певну «недоторканість» прокурора як суб`єкта, уповноваженого приймати процесуальні рішення, від його необґрунтованого усунення від участі у кримінальному провадженні в тих випадках, коли такі рішення є невигідними для учасників, а також на недопущення зловживання правом на відвід.

Слідчий суддя звертає увагу, що ключовим моментом відводу як цілісного інституту кримінального провадження є упередженість прокурора при вчиненні ним процесуальних дій або прийнятті ним процесуальних рішень.

Із змісту заяви про відвід та висловлених під час судового засідання доповнень вбачається, що на думку заявників обставинами, які можуть свідчити про упередженість прокурора є: завідомо неправдива правова оцінка доказів та обставин у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року при винесені постанови про відмову в погодженні клопотань від 23 листопада 2021 року; висловлювання прокурора з приводу відсутності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 процесуального статусу потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Норми КПК України не містять ознак або властивостей, які б розкривали сутність упередженості, що вказує на оціночність цієї обставини у кожному конкретному випадку.

Так, при винесені постанови прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 23 листопада 2021 року, за наслідками вирішення питання з приводу погодження клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові ОСОБА_12 про тимчасовий доступ до речей і документів, прокурором було надано оцінку зібраним під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доказам, зокрема зазначено: «Аналізом зібраних органом досудового розслідування доказів встановлено, що жоден із учасників перевірки не мав на меті вносити до акта перевірки недостовірні відомості, і зазначена у ньому дата відповідала фактичному періоду її проведення за копіями раніше отриманих документів, що зумовлено відсутністю доступу до таких у суб`єкта господарювання та виключає наявність умислу на вчинення підробки. Разом з тим, інша, зазначена в акті перевірки, інформація про порушення суб`єктом підприємницької діяльності вимог податкового законодавства щодо безпідставного включення витрат на придбання робіт по створенню окремого програмного продукту «Інтегрований модуль» до валових витрат підприємства, яка в свою чергу, породжує певні права та обов`язки, як у суб`єкта господарювання, так і в суб`єкта владних повноважень, внесена до акта перевірки згідно документації товариства, і правильність такої інформації підтверджено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року у справі №819/320/13-а, яке набрало законної сили 02 липня 2015 року».

Слідчий суддя зауважує, що встановлення доказового значення тих чи інших відомостей кримінальному провадженні є правом прокурора, а закон надає йому можливість оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. (ст. 94 КПК України).

Цим правом прокурор наділений з огляду на функціонал обвинувача у кримінальному провадженні, адже з одного боку, він зв`язаний засадами кримінального провадження і правилами про належність, допустимість, достовірність і достатність доказів, з іншого саме на прокурора покладено визначення спроможності доказової бази для складення або затвердження обвинувального акта за результатами досудового розслідування з метою подальшого підтримання обвинувачення у суді. За відсутності інституту додаткового розслідування істотно підвищується персональна відповідальність кожного прокурора за якість кінцевого результату. Прокурор керує слідством для того, щоб самому ж пізніше ефективно підтримувати обвинувачення в суді.

Слідчий суддя звертає увагу, при винесені постанови від 23 листопада 2021 року, надаючи оцінку певним доказам, що зібрані в ході досудового розслідування прокурор діяла в межах своїх повноважень покладених на нього вимогами КПК України та виконувала свій обов`язок процесуального керівництва досудового розслідування у кримінальному провадженні, задля забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності відповідно до своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру у відповідності до ст. 2 КПК України.

Відтак на підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку має місце факт незгоди заявників з процесуальними рішеннями прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року, зокрема з оцінкою доказів викладених у постанові, що не свідчить про упередженість та необ`єктивність прокурора у кримінальному провадженні та не є підставою для відводу прокурора згідно із положеннями КПК України.

Крім того слідчий суддя зауважує, що питання неефективності нагляду за проведенням досудового розслідування без конкретних обставин, котрі свідчили б про те, що вона має місце у зв`язку із упередженістю прокурора, контролюється Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, керівником окружної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками /ч. 6 ст. 36 КПК України/.

Саме ці особи зобов`язані та мають процесуальну можливість вживати відповідних заходів, для того аби забезпечити ефективний нагляд за проведенням досудового розслідування, шляхом скасування рішень прокурорів нижчого рівня.

Окрім цього, у виняткових випадках керівник органу прокуратури може покласти повноваження прокурора на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування / ч. 3 ст. 37 КПК України/.

Доводи заявників, щодо висловлювання прокурора з приводу відсутності у них процесуального статусу потерпілих у даному кримінальному провадженні, спростовані самим поясненнями прокурора наданими у даному судовому засіданні, яка вказала, що не заперечує з приводу наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 процесуального статусу потеплілих у даному кримінальному провадженні, по інших епізодах чи як представників ТОВ «МЕЛВІС».

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. Вмотивованість відводу означає, перш за все, спроможність представлених заявниками аргументів обґрунтувати сумніви у неупередженості прокурора, можливість впливу вказаних факторів (підстав) на вирішення даної справи та/або об`єктивну неможливість його участі в цьому кримінальному провадженні. Натомість наведені в заяві та висловлені в судовому засіданні обставини не є такими, які б свідчили про упередженість прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з врахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності та неупередженості для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою сукупності суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретної особи, тобто чи виявляла вона упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечувала ця особа відсутність будь-яких сумнівів у її безсторонності.

Обставин, за наявності яких прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягала би безумовному відводу у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року слідчим суддею не встановлено і заявниками не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості прокурора.

Таким чином, зважаючи на викладені висновки, а також з урахуванням того, що в судовому засіданні не здобуто достатніх обґрунтувань, які б вказували на існування обставин, передбачених ст. 77 КПК України, та унеможливлювали здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 березня 2013 року, прокурором ОСОБА_5 , а тому слідчий суддя приходить до висновку, що заявлений заявниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвід є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 77, 80-82, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відвід прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 25 березня 2013 року, відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0000003 від 25 березня 2013 року повернути до органу досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1