Вирок
Іменем України
02.02.2022 Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000398 від 18.08.2021, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано- Франківськ, Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженого, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 навідника 1 десантно- штурмового відділення 1 десантно- штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдата військової служби за контрактом,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

Сторона обвинувачення - прокурори Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з оголошеним прокурором публічним обвинувачем в судовому засіданні обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000398 від 18.08.2021, солдат ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 14.05.2019 близько 08 год 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від несення обов`язків військової служби перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором кваліфіковані, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, з чим суд погоджується.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надавши пояснення які у повній мірі узгоджуються з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті. Підтвердив, що 14.05.2019 він самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 у зв`язку із сімейними обставинами, тобто, без поважних причин. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

Відтак, фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті, крім повного визнання обвинуваченим, перевірені судом безпосередньо в результаті допиту обвинуваченого в судовому засіданні, тобто перевірені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні з показами обвинуваченого погодився та запропонував суду провести судове слідство з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого обвинувачений не заперечував.

Суд, заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, який визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутність заперечень щодо допустимості та належності зібраних доказів, вважає за доцільне не досліджувати фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті та які визнаються сторонами, а судове слідство обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням процесуальних документів і документів, що характеризують особу останнього.

Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених процесуальних матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що прокурором доведено той факт, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, самовільно залишив місце служби - територію військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та без поважних причин, перебував поза її межами з 14 травня 2019 близько 08 год. 00 хв. тривалістю понад один місяць.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки ОСОБА_3 , своїми умисними діями скоїв злочин, а саме самовільне залишив військову частину, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України, щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст.67 КК України - відсутні.

Відтак призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочини, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі. Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку із застосуванням статтей 75, 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі наведеного, керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_2 , у разі зміни місця служби - командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Згідно з ч. 1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1