Справа № 152/1455/21
УХВАЛА

29 листопада 2021 року

Справа №152/1455/21

Провадження №1-кп/152/128/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт від 22.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 01.10.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Ямпільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Черепашинці Калинівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:

23.11.2021 року на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт, складений заступником начальника СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та затверджений прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 , з додатками, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 01.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, згідно із ст.35 КПК України, зазначений обвинувальний акт переданий головуючому у справі судді (а.п.35).

Підготовче судове засідання призначено, згідно з ухвалою від 24.11.2021 року, на 29.11.2021 року (а.п.36-37).

Згідно із ухвалою головуючого у справі судді від 26.11.2021 року визначено участь у підготовчому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 у режимі відеоконференції (а.с.56-57).

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 зазначила, що кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області, що підстав для закриття кримінального провадження немає, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, що підстав для затвердження або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , який приймає участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_10 не прибув у підготовче засідання, повідомлений належним чином (а.п.39).

При цьому потерпілий ОСОБА_10 надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження у підготовчому засіданні у його відсутності (а.п.71).

Прокурор ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисники адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не заперечують щодо проведення підготовчого судового засідання у відсутності потерпілого, який належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчого засідання.

Вислухавши думки учасників підготовчого засідання суд вважає за можливе здійснити підготовче судове засідання у відсутності потерпілого ОСОБА_10 , оскільки з`ясування питання про призначення судового розгляду можливе без його участі, враховуючи, що клопотань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду останній до суду не надсилав.
З`ясувавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків:

- з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 02.10.2021 року обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру (п.п.13, 14, 15 розділу 1 Реєстру матеріалів); 19.11.2021 року обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (п.п.26, 27, 28 розділу 1 Реєстру матеріалів); 22.11.2021 року потерпілий та сторони кримінального провадження повідомлені про закінчення досудового розслідування та їм надано доступ для ознайомлення з його матеріалами (п.п.29-33 розділу 1 Реєстру матеріалів); застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, зокрема, арешт майна, а також обвинуваченим обрані запобіжні заходи у виді тримання під вартою (п.п.1-4 розділу 3 Реєстру матеріалів);

- означене кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.ст.32, 33 КПК України. Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у місті Жмеринка) у складі територій Барської міської, Джуринської сільської, Жмеринської міської, Копайгородської селищної, Мурафської сільської, Северинівської сільської, Станіславчицької сільської, Шаргородської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення на території колишнього Шаргородського району, яка входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду Вінницької області, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX.

Відтак, кримінальна справа підсудна Шаргородському районному суду;
- підстав для затвердження або відмови в затвердженні угод у кримінальному провадженні та для повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, немає;

- підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст.284 КПК України, немає;

- обвинувальний акт складено та підписано у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, він містить відомості, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, тому підстав для його повернення прокуророві немає;

- слід призначити кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до судового розгляду.

Оскільки обвинувальний акт містить відомості, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, і учасники підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення судового розгляду, то суд провів підготовку до судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні клопотань про витребування речей чи документів не має, просить викликати свідків обвинувачення, згідно з Реєстром матеріалів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисники адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 клопотань про виклик свідків сторони захисту чи витребування речей чи документів сторони захисту не мають, щодо клопотання прокурора про виклик свідків обвинувачення заперечують та зазначили, що обвинувачені повністю визнали себе винуватими, щиро розкаялися, мають намір відшкодувати потерпілому збитки, заподіяні злочином, що наразі неможливо через перебування потерпілого за межами України, тому потреби для здійснення виклику свідків не вбачають.

Потерпілий ОСОБА_10 клопотань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, не подавав.

Відповідно до частини 5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Згідно з ч.1 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі... (ч.2 ст.314-1 КПК України).

Виходячи з класифікації кримінальних правопорушень, встановлених ст.12 КК України, зокрема, згідно з вимогами ч.5 ст.12 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, у зв`язку з чим щодо них може бути складена досудова доповідь.

Разом з тим, сторони кримінального провадження: прокурор, обвинувачені та їх захисники не вбачають потреби щодо складання досудової доповіді відносно обвинувачених, зазначають, що під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів щодо характеристики осіб обвинувачених.

Оскільки сторони кримінального провадження не заявляють клопотання щодо складання відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 досудової доповіді, то суд не вбачає підстав для доручення органу пробації щодо складання досудової доповіді відносно обвинувачених, виходячи з наступного.

Проаналізованими вище нормами КПК України не передбачено обов`язку суду вирішувати питання про обов`язкове складання досудової доповіді, а лише у випадках, визначених Кодексом, тобто вирішення питання щодо досудової доповіді є правом суду, а не обов`язком.
Зважаючи на вказане, суд доходить висновку про відсутність підстав для доручення органу пробації складання досудових доповідей відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
З наведених вище мотивів, з метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне:

- призначити судовий розгляд кримінального провадження на 24 січня 2022 року о 13 годині в залі судових засідань №1 Шаргородського районного суду;

- здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, виходячи з вимог ч.2 ст.27 КПК України, та одноособово, виходячи з вимог ч.ч.1, 2 ст.31 КПК України;

- визначити склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним прокурор, обвинувачені, їх захисники, повідомити потерпілого;

- клопотання прокурора ОСОБА_6 про виклик свідків задовольнити та викликати в судове засідання свідків згідно з Реєстром матеріалів та за вказаними у Реєстрі адресами: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з огляду на те, що вказані особи допитувалися в ході досудового розслідування, що вбачається із Реєстру матеріалів та є свідками сторони обвинувачення, яка має право доводити обвинувачення всіма належними та допустимими доказами, а процесуальними джерелами доказів, є, в тому числі, показання свідків.

Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків, які зазначені у Реєстрі матеріалів, як свідки обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора ОСОБА_6 .

Разом з обвинувальним актом та Реєстром матеріалів прокурором ОСОБА_6 подано до суду клопотання від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів (а.п.23-26), ОСОБА_4 на 60 днів (а.п.27-30), ОСОБА_5 на 60 днів (а.п.31-34).

Узагальнено клопотання від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 мотивоване тим, що 03.10.2021 року ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30.11.2021 року. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 направлено для розгляду до Шаргородського районного суду. До ухвалення судового рішення по суті кримінального провадження необхідно провести підготовче засідання та судовий розгляд, під час якого допитати обвинувачених, потерпілого, свідків, дослідити письмові докази та речові докази, що не можливо здійснити до закінчення строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 (до 30.11.2021 року). Ризики, які слугували підставою для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, і продовжують існувати, зокрема, передбачені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. На теперішній час ОСОБА_3 обвинувачується за ч.2 ст.186 КК України, не має постійного місця роботи/навчання, обвинувачується в рамках іншого кримінального провадження за ч.1 ст.189, ч.2 ст.186 КК України, яке перебуває на розгляді в Вінницькому міському суді, не одружений, не має осіб на утриманні, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки та стримуючі фактори, а також, враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Крім того, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти наведеним вище ризикам, оскільки, на її переконання, особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість можливого покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука не може бути застосована внаслідок відсутності у обвинуваченого поручителів; застава не може бути застосована через те, що ОСОБА_3 не має офіційного джерела доходу, а в разі сплати застави іншою особою, на думку прокурора, ОСОБА_3 зможе продовжити протиправну діяльність чи переховуватися від слідства та суду; домашній арешт не може бути застосований, враховуючи фактичне місце проживання ОСОБА_3 у м. Вінниця, що, на переконання прокурора, створить складнощі у контролі за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У зв`язку із цим прокурор ОСОБА_6 просить врахувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст.2 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у випадку визнання його винуватим, конкретні обставини злочину, його наслідки, та продовжити строк дії запобіжного заходу на 60 днів.

Узагальнено клопотання від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 мотивоване тим, що 03.10.2021 року ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30.11.2021 року. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 направлено для розгляду до Шаргородського районного суду. До ухвалення судового рішення по суті кримінального провадження необхідно провести підготовче засідання та судовий розгляд, під час якого допитати обвинувачених, потерпілого, свідків, дослідити письмові докази та речові докази, що не можливо здійснити до закінчення строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 (до 30.11.2021 року). Ризики, які слугували підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, і продовжують існувати, зокрема, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні. На теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується за ч.2 ст.186 КК України, не має постійного місця роботи/навчання, обвинувачується в рамках іншого кримінального провадження за ч.4 ст.296 КК України, яке перебуває на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області, а також, враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Крім того, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти наведеним вище ризикам, оскільки, на її переконання, особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість можливого покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука не може бути застосована внаслідок відсутності у обвинуваченого поручителів; застава не може бути застосована через те, що ОСОБА_4 не має офіційного джерела доходу, а в разі сплати застави іншою особою, на думку прокурора, обвинувачений зможе продовжити протиправну діяльність чи переховуватися від слідства та суду; домашній арешт не може бути застосований, враховуючи фактичне місце проживання ОСОБА_4 у м. Вінниця, що, на переконання прокурора, створить складнощі у контролі за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У зв`язку із цим прокурор ОСОБА_6 просить врахувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст.2 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у випадку визнання його винуватим, конкретні обставини злочину, його наслідки, та продовжити строк дії запобіжного заходу на 60 днів.

Узагальнено клопотання від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 мотивоване тим, що 03.10.2021 року ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30.11.2021 року. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 направлено для розгляду до Шаргородського районного суду. До ухвалення судового рішення по суті кримінального провадження необхідно провести підготовче засідання та судовий розгляд, під час якого допитати обвинувачених, потерпілого, свідків, дослідити письмові докази та речові докази, що не можливо здійснити до закінчення строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 (до 30.11.2021 року). Ризики, які слугували підставою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, і продовжують існувати, зокрема, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні. На теперішній час ОСОБА_5 обвинувачується за ч.2 ст.186 КК України, не має постійного місця роботи/навчання, не одружений, не має осіб на утриманні, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки та стримуючі фактори, а також, враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Крім того, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти наведеним вище ризикам, оскільки, на її переконання, особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість можливого покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука не може бути застосована внаслідок відсутності у обвинуваченого поручителів; застава не може бути застосована через те, що ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, а в разі сплати застави іншою особою, на думку прокурора, ОСОБА_5 зможе продовжити протиправну діяльність чи переховуватися від слідства та суду; домашній арешт не може бути застосований, враховуючи фактичне місце проживання ОСОБА_5 у м. Вінниця, що, на переконання прокурора, створить складнощі у контролі за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У зв`язку із цим прокурор ОСОБА_6 просить врахувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст.2 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у випадку визнання його винуватим, конкретні обставини злочину, його наслідки, та продовжити строк дії запобіжного заходу на 60 днів.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала всі три клопотання з наведених у них підстав, просить задовольнити клопотання у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків зберігається впродовж тримання обвинувачених під вартою і їх кількість не зменшилася.

Також прокурор ОСОБА_6 не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим, оскільки він не зможе запобігти ризикам, які встановлені в ухвалах слідчого судді, що не змінені та не скасовані в апеляційному порядку, ці ризики не зменшилися, а продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_3 і його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зсилаючись на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілого чи свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення не підтверджені доказами. Тяжкість злочину та тяжкість покарання за вчинений злочин не є ризиками, передбаченими ст.177 КПК України. До того ж, прокурором змінено обвинувачення з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні злочину, щиро кається, є несудимим, тому вважають можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , зокрема, домашнього арешту у нічний час доби, що буде достатнім для виконання останнім своїх процесуальних обов`язків.

Адвокат ОСОБА_7 зазначив, що з 01.10.2021 року по теперішній час ОСОБА_3 утримується під вартою, а доказів, що він переховувався від органу досудового розслідування та перебував у розшуку немає; доказів того, що обвинувачений впливатиме на свідків чи потерпілих не наведено; також не наведено доказів того, що обвинувачений вчинятиме інші кримінальні правопорушення, оскільки судимість за попередній злочин у ОСОБА_3 погашена в силу вимог ст.89 КК України, тому він є несудимим; прокурором не вказано, яким іншим чином ОСОБА_14 буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 і його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зсилаючись на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілого чи свідків не підтверджені доказами. Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, має сім`ю, малолітню дитину, є учасником бойових дій в зоні АТО, де отримав поранення та має у зв`язку із цим ІІІ групу інвалідності, тобто міцні соціальні зв`язки, що вважають підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді щодобового домашнього арешту у нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зсилаючись на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілого чи свідків не підтверджені доказами та є надуманими. Обвинувачений повністю визнає винуватість, щиро розкаявся, раніше не судимий, тобто не є суспільно-небезпечною особою, а відтак, відсутні підстави для тримання ОСОБА_5 під вартою.

26.11.2021 року адвокат ОСОБА_8 подав на електронну адресу Шаргородського районного суду в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу (а.п.68-69) адвокат ОСОБА_8 просить змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт із 22 години до 06 години щодоби та встановити обов`язки: не відлучатися із міста без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Узагальнено клопотання адвоката ОСОБА_8 мотивоване тим, що на його переконання наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, яким вважає домашній арешт у нічний час доби, з огляду на таке: ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем свого проживання; має постійне місце проживання у м. Вінниці, раніше не судимий, тому застосування домашнього арешту з 22 години до 06 години буде, на переконання захисника, достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

До того ж, адвокат ОСОБА_8 звертає увагу суду на те, що, згідно із вимогами глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише обставини, що ризики існують, але й те, що ці ризики не зменшилися і що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і надалі є обґрунтованим.

При цьому адвокат ОСОБА_8 покликається на практику ЄСПЛ (рішення у справах «Ходорковський проти Росії», «Летельє проти Франції», «Сааді проти Сполученого королівства»), згідно із якою сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може слугувати підставою для продовжуваного тримання під вартою, а принцип пропорційності у кримінальному процесі передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю негайного виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечує щодо задоволення висловленої адвокатом ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 думки про наявність підстав для застосування їм більш м`якого запобіжного заходу, не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу, в тому числі на домашній арешт, з огляду на те, що відсутність впливу обвинувачених на свідків та потерпілого якраз і викликана обраними щодо них запобіжними заходами у виді тримання під вартою, а інші запобіжні заходи не будуть достатньо ефективні.

Також. прокурор ОСОБА_6 заперечує щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з огляду на те, що відсутність впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого свідчить про дієвість обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До того ж, у кримінальному провадженні ще тільки належить допитати свідків та потерпілого, тоді як за матеріалами кримінального провадження всі обвинувачені особисто знайомі зі свідками та можуть, на переконання прокурора, незаконно впливати на них.

Розглянувши клопотання прокурора та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , підтримане обвинуваченим, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання з приводу заявлених клопотань, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Також, у п.70 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», найперше, про що Суд нагадує, що розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і що законність тримання під вартою обвинуваченого слід оцінювати, виходячи з особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку затримання можна виправдати лише тоді, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги до свободи людини, зафіксовану у статті 5 Конвенції.

Крім того, у п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України» Суд зазначив, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У п.24 рішення ЄСПЛ у справі «Гудзь проти України» щодо тривалості збереження обґрунтованої підозри вказано, що Суд ніколи не намагався перевести цю концепцію в чітко визначені кількість днів, тижнів, місяців або років, або в різні строки залежно від тяжкості злочину. Як тільки «розумної підозри» вже недостатньо, Суд повинен встановити, чи інші, наведені судами, підстави продовжують виправдовувати позбавлення особи свободи.

До того ж у п.114 рішення ЄСПЛ у справі «Темченко проти України» Суд зазначив, що він неодноразово встановлював у своїй практиці, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно. Інакше кажучи, п.3 ст.5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади.

Крім того, у п.68 рішення ЄСПЛ у справі «Баришевський проти України», Суд зазначив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги п.3 ст.5 Конвенції.

Так, судом встановлено, що запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 застосовано за рішеннями слідчого судді від 03.10.2021 року, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Строк дії ухвал про застосування до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу визначено до 30.11.2021 року (а.п.93-95, 101-103, 107-109).

Згідно із ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 03.10.2021 року щодо застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 визначено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України як мету та підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_3 , з огляду на тяжкість злочину, в якому він підозрюється, та суворість потенційного покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; хоча і вважається таким, що не має судимості, проте відносно нього на розгляді в іншому суді перебуває кримінальне провадження за вчинення злочинів проти власності, у зв`язку з чим наявний високий ризик вчинення іншого кримінального правопорушення; з огляду на значну суспільну небезпечність злочину, у якому підозрюється, може незаконного впливати на потерпілого та свідків, які допитані в рамках досудового слідства, але ще не допитані судом. У зв`язку із цим, слідчий суддя вважав, що ОСОБА_3 може здійснювати на цих осіб відповідний незаконний вплив (а.п.93-95).

Вказана ухвала слідчого судді оскаржувалася у апеляційному порядку та залишена без змін Вінницьким апеляційним судом (а.п.96-98).

Згідно із ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 03.10.2021 року щодо застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 визначено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України як мету та підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, слідчий суддя зазначив, що що ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість злочину, в якому він підозрюється та суворість потенційного покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, хоча раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, проте вчинив злочин в іншій місцевості; з огляду на значну суспільну небезпечність злочину може незаконного впливати на потерпілого та свідків, оскільки знайомий із свідками, і саме у ОСОБА_4 потерпілий впізнав одного із своїх нападників. У зв`язку із цим, слідчий суддя вважав, що ОСОБА_4 може здійснювати на цих осіб відповідний незаконний вплив. Що стосується ризиків, передбачених пунктами 4 та 5 статті 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_15 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити новий злочин або продовжити кримінальне провадження, у якому підозрюється, то слідчий суддя вважав, що наявність цих ризиків необґрунтована (а.п.101-103).

Вказана ухвала слідчого судді оскаржувалася у апеляційному порядку та залишена без змін Вінницьким апеляційним судом (а.п.104-105).

Згідно із ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 03.10.2021 року щодо застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 визначено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України як мету та підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_5 з огляду на тяжкість злочину, в якому він підозрюється, та суворість потенційного покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а з огляду на значну суспільну небезпечність може незаконного впливати на потерпілого та свідків, які допитані в рамках досудового слідства, але ще не допитані судом. У зв`язку із цим, слідчий суддя вважав, що підозрюваний може здійснювати на цих осіб відповідний незаконний вплив. Ризиків, передбачених пунктами 4 та 5 статті 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити новий злочин або продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, то слідчий суддя вважав, що наявність цих ризиків не доведена (а.п.107-109).

Вказана ухвала слідчого судді оскаржувалася у апеляційному порядку та залишена без змін Вінницьким апеляційним судом (а.п.110-111).

Крім того, згідно із проаналізованими вище ухвалами слідчого судді строк тримання під вартою обвинувачених обчислюється з моменту взяття їх під варту з 1 жовтня 2021 року з 14.50 години.

Нормами глави 27 розділу ІV КПК України не передбачено порядку продовження чи зміни запобіжного заходу, враховуючи, що Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційними положення частини 3 статті 315 КПК України.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, яке включає і підготовче судове засідання, відповідно до чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує ч.3 ст.331.

Крім того, частиною 6 статті 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З метою забезпечення дотримання під час судового розгляду засад кримінального провадження, встановлених п.п.1, 2, 5, 10, 14, 15, 16, 19, 21 статті 7 КПК України, суд вважає за можливе застосувати процесуальну аналогію, встановлену ч.3 ст.331 КПК України для вирішення клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту щодо запобіжного заходу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Частиною 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Так, ч.1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд констатує, що тривалість тримання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під вартою (з 01.10.2021 року) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише продовжуваним існуванням обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки цього вже не достатньо. До того ж обґрунтованість підозри обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення констатована слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

При цьому, суд звертає увагу, що при застосуванні обвинуваченим запобіжного заходу слідчий суддя констатував наявність обґрунтованої підозри останніх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. З Реєстру матеріалів вбачається, що обвинуваченим повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

Згідно з обвинувальним актом від 22.11.2021 року, обвинуваченим висунуто обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України.

При цьому, суд зауважує, що прокурором у клопотаннях здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених: п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , п.п.1, 3 ст.177 КПК України щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проте, не зазначено про врахування прокурором про зміну підозри та кваліфікації дій обвинувачених за статтею КК України, яка є менш тяжкою в порівнянні з ч.2 ст.187 КК України, за якою вони обґрунтовано підозрювалися при застосуванні запобіжного заходу.

Згідно із обвинувальним актом від 22.11.2021 року відсутні обтяжуючі покарання обвинувачених обставини, але так само прокурором, що затверджував обвинувальний акт, не зазначено і пом`якшуючих покарання обвинувачених обставин, які могли б використовуватися судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу на користь обвинувачених.

Такі обставини та докази, що характеризують особу обвинувачених, не надані і стороною захисту.

Суд зважає на те, що обвинувачені з моменту їх затримання знаходяться під вартою та позбавлені можливості надати докази, які позитивно характеризують їх особу, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання та постійного місця роботи навіть без офіційного працевлаштування за трудовим договором.

Разом з тим, такої можливості не позбавлені захисники обвинувачених, які відповідних доказів, які позитивно характеризують особи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суду при розгляді клопотань щодо запобіжних заходів, не надали.

З характеристики, що надана адвокатом ОСОБА_8 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що останній позитивно охарактеризований головою ОСББ за фактичним місцем проживання (а.п.112).

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не судимі.

До того ж, суд звертає увагу, що, відповідно до практики ЄСПЛ не підлягають вказівці у документах, що характеризують особу, відомості про судимості, які вже погашені у передбаченому законом порядку, оскільки такий факт свідчить про те, що особа є такою, що не має судимості, і такі відомості принижують гідність особи, яка державою визнається не судимою.

Прокурор ОСОБА_6 в клопотанні та у підготовчому засіданні не зазначила доказів, які б підтверджували наявність ризику вчинення ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення.

Посилання прокурора у клопотаннях на те, що відносно ОСОБА_3 на розгляді у Вінницькому міському суді знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню за ч.1 ст.189 та ч.2 ст.186 КК України, а щодо ОСОБА_4 за ч.4 ст.296 КК України у Броварському міськрайонному суді Київської області не має для суду при продовженні запобіжних заходів обвинуваченим жодного процесуального значення, оскільки прокурором не представлено суду доказів винуватості обвинувачених за вказаними нормами КК, яким є судове рішення, що набрало законної сили.

Таким чином, на час цього підготовчого засідання судом не встановлено ризику, передбаченого п.5 ст.177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , більше того, цей ризик не існує, на переконання суду.

Також, суд враховує, що злочин, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з обвинувальним актом від 22.11.2021 року, є тяжким, відповідно до класифікації, передбаченої ст.12 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого злочину від чотирьох до шести років позбавлення волі; розгляд справи розпочато, здійснюється лише підготовче судове засідання; потерпілий та жоден свідок не допитувалися, що можливе лише на стадії судового розгляду.

Вказане дає достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть незаконно впливати на недопитаних у суді свідків та потерпілого, хоча вказані свідки та потерпілий і надали показання щодо кримінального провадження під час досудового розслідування, що зафіксовано у Реєстрі матеріалів.

Відтак, наявність ризику, який передбачений п.3 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу.

Щодо переховування обвинувачених від органу досудового розслідування, то суд зауважує, що досудове розслідування закінчилося і є безпідставним посилання прокурора на ризик переховування обвинувачених від органу досудового розслідування.

Також, суд зауважує, що впродовж досудового розслідування обвинувачені не перебували у розшуку, оскільки затримані та утримуються під вартою з 01.10.2021 року.

Разом з тим, тяжкість покарання в сукупності із ризиком незаконного впливу на потерпілого та свідків, на переконання суду, свідчить про наявність суспільної небезпечності обвинувачених і дає підстави вважати, що наявна небезпека ухилення їх від правосуддя, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, небезпеку переховування обвинувачених від правосуддя суд оцінює не лише, виходячи із тяжкості покарання, а враховує і ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відтак, наявність ризику, який передбачений п.1 ст.177 КПК України, також є підставою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу.

Щодо наявності підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, і за клопотанням адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу і застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді щодобового домашнього арешту, суд зазначає наступне.

В ухвалах слідчого судді від 3.10.2021 року, які залишені без змін при апеляційному перегляді Вінницьким апеляційним судом, обґрунтовано про неможливість на час обрання запобіжних заходів обвинуваченим застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, слідчий суддя обґрунтував неможливість застосування до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, зсилаючись на те, що запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту в даному випадку не можуть бути застосовані з огляду на тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу обвинувачених, а також відсутність в останніх поручителів, а запобіжний захід у виді застави не може бути застосований з огляду на те, що обвинувачені не працюють, тому у них відсутні кошти для внесення застави.

Суд констатує, що на час розгляду клопотань щодо запобіжних заходів стороною захисту не представлено суду доказів того, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, мають постійне джерело доходів, що вказувало б на те, що вчинення корисливого злочину не є одним із джерел їх доходу, про що зазначив Вінницький апеляційний суд при апеляційному перегляді ухвал слідчого судді, відсутні позитивні характеристики з місця роботи чи з місця проживання щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_5 .
Тому суд на стадії підготовчого засідання позбавлений можливості встановити, що особи обвинувачених змінилися з часу застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та є менш суспільно небезпечними.
Враховуючи, що судове провадження не завершене до спливу строків дії ухвал слідчого судді про запобіжний захід, обраний обвинуваченим, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити, оскільки судове засідання призначено на 24 січня 2022 року з огляду на зайнятість адвокатів обвинувачених у інших кримінальних провадженнях, тоді як строк тримання під вартою закінчується 30.11.2021 року, а ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, залишилися, що проаналізовано судом вище.
Також, суд враховує, що для встановлення всіх обставин кримінального провадження, встановлення доведеності вини обвинувачених або встановлення їх невинуватості у інкримінованому кримінальному правопорушенні існує потреба перевірки та оцінки у сукупності всіх наявних доказів під час подальшого судового розгляду кримінальної справи по суті шляхом допиту свідків, потерпілого, дослідження письмових та речових доказів.
Тому, наявність проаналізованих вище ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України, виправдовує продовжуване тримання обвинувачених під вартою, зокрема, з 01.10.2021 року, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, в тому числі, у виді щодобового домашнього арешту, про що зазначив у своєму клопотанні адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 .

Крім того, суд звертає увагу, що адвокатом ОСОБА_8 не надано жодного доказу щодо можливості ОСОБА_5 перебувати під щодобовим домашнім арештом у певному помешканні у певному населеному пункті: ні доказів про належність ОСОБА_5 власного житла для перебування під домашнім арештом, або ж забезпечення певними особами його таким житлом, ні доказів згоди власника житла та осіб, які в ньому проживають, на перебування ОСОБА_5 під домашнім арештом у квартирі, яку він знімає, ні доказів постійного тривалого місця проживання обвинуваченого у м. Вінниця, що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на стадії підготовчого провадження у суді.

Також, суд керується нормами КПК України та практикою ЄСПЛ, яка є джерелом права.

Так, згідно із ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір шкоди; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, ч.1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, виходячи з практики ЄСПЛ, що висловлена у п.п.91-93 рішення у справі «Пірузян проти Вірменії» від 26.06.2012 року, особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, повинна бути завжди звільнена до завершення судового процесу, якщо тільки держава не зможе довести, що наявні «доречні та достатні» причини для обґрунтування продовження її тримання під вартою. Національні суди повинні дослідити всі факти, що свідчать за чи проти існування справжньої вимоги суспільного інтересу, який обґрунтовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відхід від правила поваги до індивідуальної свободи, та викласти їх у своїх рішеннях стосовно клопотань про звільнення. Подальше існування розумної підозри того, що затримана особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (що в перекладі з латини означає «те, без чого неможливо») для законності продовжуваного тримання під вартою, але після спливу певного часу вона більше є недостатньою. У таких випадках Суд повинен установити, чи наведені судовими органами інші підстави надалі обґрунтовують позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «доречними» та «достатніми», Суд повинен також установити, чи продемонстрували компетентні національні органи «особливу ретельність» під час здійснення провадження.

В п.141 рішення ЄСПЛ у справі «Расул Джафаров проти Азербайджану» від 17.03.2016 року зазначено, що вимога процедурної справедливості відповідно до статті 5 параграфу 4 не передбачає єдиного і незмінного стандарту, який повинен застосовуватися незалежно від контексту, фактів і обставин справи. Хоча процедура, передбачена статтею 5 параграфу 4, не обов`язково вимагає присутності тих же гарантій, що стаття 6 для кримінального або цивільного судочинства, вона повинна носити судовий характер і надавати гарантії, що відповідають типу позбавлення волі в конкретній справі. Таким чином, розгляд має бути змагальним і завжди повинна забезпечуватися «рівність сторін». Крім того, хоча стаття 5 параграфу 4 Конвенції не передбачає зобов`язання розглядати кожен аргумент, наведений затриманим, суддя, який розглядає аргументи проти попереднього ув`язнення, повинен взяти до уваги конкретні факти, згадані затриманим, і може поставити під сумнів існування умов, необхідних для «законності» для цілей Конвенції, позбавлення волі.
Враховуючи наведені обставини, проаналізувавши законодавство та практику ЄСПЛ, суд вважає, що є підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченим у виді тримання під вартою, що буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобіганню спробам, визначеним п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку із викладеним, клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосування обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу не може бути задоволено.

Крім того, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом від можливого ухилення обвинувачених від правосуддя.

Підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домашнього арешту, про що просили обвинувачені та їх захисник ОСОБА_7 та зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який щодобовий домашній арешт, про що заявлено клопотання адвокатом ОСОБА_8 , суд не вбачає у зв`язку із необґрунтованістю клопотань.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.197 КПК України).

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).

Керуючись ст.ст.314-316, 331, 176-178, 183, 369, 372, 395, 195, 197, 199, 201 КПК України, суд
ухвалив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта від 22.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 01.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в залі судових засідань №1 о 13 годині 24 січня 2022 року, який здійснювати одноособово, з обов`язковою участю прокурора, обвинувачених, їх захисників, повідомити потерпілого.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про виклик свідків задовольнити та викликати для допиту під час судового розгляду свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які зазначені у Реєстрі матеріалів, як свідки обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, покласти на процесуального прокурора ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити строком на 60 днів, починаючи з 29 листопада 2021 року до 27 січня 2022 року включно. Строк тримання під вартою ОСОБА_3 вираховувати з моменту його затримання з 01.10.2021 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Застосований ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити строком на 60 днів, починаючи з 29 листопада 2021 року до 27 січня 2022 року включно. Строк тримання під вартою ОСОБА_4 вираховувати з моменту його затримання з 01.10.2021 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Застосований ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити строком на 60 днів, починаючи з 29 листопада 2021 року до 27 січня 2022 року включно. Строк тримання під вартою ОСОБА_5 вираховувати з моменту його затримання з 01.10.2021 року.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст.284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1