ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/884/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3092/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з участю потерпілої ОСОБА_9 , без участі її представника ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 08 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки;

Зараховано в строк відбування покарання строк тримання останнього під вартою під час досудового розслідування в період з моменту фактичного затримання з 19 12 2020 року по 22 12 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/121-21/48-ІТ від 22 01 2021 року в розмірі 1961 грн. 40 коп.; на проведення судової автотехнічної експертизи (технічного стану) № 21226/2378/2379 від 12 02 2021 року в розмірі 8172 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 446 381,89 грн. (чотириста сорок шість тисяч триста вісімдесят одну грн. 89 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн. (один мільйон грн.).

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шкоду завдану смертю її матері ОСОБА_12 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. щомісячно, починаючи з січня 2021 року і до досягнення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду, завдану смертю її доньки ОСОБА_12 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. щомісячно, починаючи з січня 2021 року, і довічно.

Судом встановлено, що 19 12 2020 року приблизно о 18:45 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Volkswagen Toureg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Холодногірській в м. Харкові зі сторони вул. Добродецького в напрямку до вул. Полтавський Шлях, де по вказаній вулиці, в районі буд. 50, Холодногірського району у м. Харкові, діючи необережно, порушив вимоги п. п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та небезпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку, вибрав небезпечні прийоми керування та швидкість руху, у зв`язку із чим допустив виїзд керованого автомобіля на праве узбіччя, з наступим наїздом на перешкоду у вигляді бордюру, трансформаторну будку, бетону мережу електроосвітлення, з послідуючим перекиданням автомобілю, внаслідок чого пасажир ОСОБА_12 загинула на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/3775- Дм/20 від 15 01 2021 року, причиною смерті пасажира автомобіля «Volkswagen Toureg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок ДТП, явилась сукупна тупа травма тіла, з переломами кісток скелету, розривом висхідної частини аорти, що обумовила тампонаду навколосерцевої сумки кров`ю. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/48-ІТ від 22 01 2021 року є невідповідності вимогам п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання. Звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив надто суворе покарання ОСОБА_7 у розмірі 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, висновок досудової доповіді представника органу пробації та те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, дії щодо відшкодування шкоди та матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_9 та наявність у ОСОБА_7 батьків похилого віку.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію його захисника, просив задоволення апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Потерпіла також заперечувала проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник потерпілої про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилась. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, думку прокурора, думку потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевіряються.

Надаючи оцінку вимогам захисника обвинуваченого щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 10 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, колегією суддів встановлено, що воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке, відповідно до класифікації, наведеної в ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, характеризується позитивно, офіційно працював, на теперішній тимчасово не працює, розлучений, на утриманні дітей не має, батьки похилого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом з батьками.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд визнав його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши усі перелічені вище обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, співмірним тяжкості і характеру вчинених діянь та їхнім наслідкам, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового злочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано факт перерахування грошових коштів на банківський рахунок потерпілої ОСОБА_9 ще до подання нею цивільного позову, намагання ОСОБА_7 надати першу допомогу потерпілій після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, наявністю в нього батьків похилого віку, факт часткового відшкодування матеріальної шкоди та висновку досудової доповіді представника органу пробації колегія суддів до уваги не бере, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку (а. с. 197-199) суд першої інстанції врахував вказані обставини та надав їм оцінку.

Та обставина, що обвинуваченим було частково відшкодовано шкоду потерпілій ОСОБА_9 жодним чином не знижує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, не виправдовує дії обвинуваченого та не спростовує ту обставину, що обвинуваченим було порушено Правила дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 66 КК України обставинами, що обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Як вбачається з наявних матеріалів кримінального провадження та як встановив суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , 19 12 2020 року приблизно о 18:45 год. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Volkswagen Toureg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Холодногірській в м. Харкові зі сторони вул. Добродецького в напрямку до вул. Полтавський Шлях, де по вказаній вулиці, в районі буд. 50, Холодногірського району у м. Харкові, діючи необережно, порушив вимоги п. п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та небезпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку, вибрав небезпечні прийоми керування та швидкість руху, у зв`язку із чим допустив виїзд керованого автомобіля на праве узбіччя, з наступим наїздом на перешкоду у вигляді бордюру, трансформаторну будку, бетону мережу електроосвітлення, з послідуючим перекиданням автомобілю, внаслідок чого пасажир ОСОБА_12 загинула на місці пригоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно кваліфіковано дії за ч.2 ст.286 КК України та обґрунтовано встановлено наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, обставин, які не були враховані судом першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено. Не послався на такі обставини захисник обвинуваченого і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків та свідчили б про необхідність призначення більш м`якого покарання або звільнення від відбування покарання з випробуванням, апелянт не вказав.

Зважаючи на наведене, призначене судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

У зв`язку з вищевикладеним, підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині визначення розміру покарання, за доводами, вказаними в апеляційній скарзі, колегією суддів не вбачається, тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 08 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді

___________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3