У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 Справа №607/22337/21

(провадження № 1-кс/607/7255/2021)

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2021 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням, у якому просив скасувати арешт, накладений 19 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000012 на грошові кошти в сумі 25390 гривень, що належать ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000012. 19 грудня 2017 року слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області наклав арешт на майно, вилучене в ході цього обшуку, проведеного 14 грудня 2017 року, у тому числі і на грошові кошти в сумі 25390 гривень (єдиний унікальний номер судової справи 607/16485/17). У вказаній ухвалі слідчий суддя встановив, що вилучені слідчим (хоч фактично майно вилучав прокурор) речі мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, та є доказами вчиненого кримінального правопорушення, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є засобом чи знаряддям вчинення злочину, грошові кошти - набуті злочинним шляхом. У 2021 році слідчий слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Тернопільській області закрив кримінальне провадження у частині кримінальних правопорушень, попередня правова кваліфікація яких визначалась за ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 209 КК України. На даний час ОСОБА_5 не лише не вручено письмового повідомлення про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, але й стороною обвинувачення констатовано відсутність події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, оскільки в цій частині провадження закрито. Тим самим сторона обвинувачення визнала, що вилучені у ОСОБА_5 грошові кошти не є речовими доказами за ознакою набуття їх кримінально протиправним шляхом при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. До того ж, на думку заявника, арешт накладений слідчим суддею необґрунтовано, оскільки слідчим порушено порядок звернення до суду. Так, відповідно до ст. 642 КПК України, ОСОБА_5 є третьою особою у даному кримінальному провадженні, тому із зазначеним клопотанням мав звернутись прокурор, а не слідчий. Враховуючи наведене, на думку заявника, потреба у накладенні арешту відпала.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, уточнив підстави для скасування арешту майна. Вказав, що досудове розслідування триває чотири роки, за цей час ОСОБА_5 підозру оголошено не було, незважаючи на наявність/відсутність постанови про закриття кримінального провадження, такий довготривалий арешт на майно особи, яка не набула статусу підозрюваного, не може бути виправданим.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання, вказавши, що постанова про закриття кримінального провадження на даний час скасована, матеріали кримінального провадження є дуже об`ємними, налічують десятки томів, проведення досудового розслідування нещодавно доручено новоствореному органу, а тому необхідність у арешті майна не відпала та продовжує існувати.

Заслухавши пояснення, розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В силу вимог ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000012 від 16 березня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 321-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року (справа №607/16485/17), клопотання начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області ОСОБА_6 про арешт майна задоволено. У зв`язку із цим, накладено арешт на майно, вилучене в ході проведених обшуків у кримінальному провадженні № 0000012 від 16 березня 2017 року, в тому числі і на грошові кошти в сумі 25390 грн.
Як зазначено у вказаній ухвалі, 14 грудня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року проведено обшук у приміщенні аптеки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що знаходиться в приміщенні хірургічного корпусу Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» за адресою: м. Тернопіль, вул. Купчинського, 14. За результатами проведено обшуку виявлено та вилучено накладні на переміщення медикаментів за 2016-2017 року, згідно яких вказано, що отримувачем виступає «Друга лікарня», відправником «Основний склад», організацією «МЦ «Борис» (не є платником податку на прибуток на загальних підставах), фінансово-господарські ФОП ОСОБА_5 за 2016-2017 року, чорнові записи щодо отримання та передачі грошових коштів (виручки), два системних блока, флеш накопичувач об`ємом пам`яті 16 Гб, печатка з відтиском «Друга лікарня» та грошові кошти в сумі 25390 грн. Вказані документи, речі та предмети 15 грудня 2017 року оглянуті та визнані речовими доказами по кримінальному провадженні.
Постановою першого заступника керівника окружної прокуратури ОСОБА_7 від 08 жовтня 2021 року призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000012 у складі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також, із наданого прокурором витягу з ЄРДР у даному кримінальному провадженні убачається, що в рамках вказаного кримінального провадження жодній особі не було повідомлено про підозру.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік підстав для арешту майна та обов`язок органу досудового розслідування довести, що такий захід забезпечення кримінального провадження є доцільним у конкретному випадку і забезпечує досягнення мети арешту майна.

В силу вимог ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Арешт на вилучені у ОСОБА_5 грошові кошти накладений ще 14 грудня 2017 року, і упродовж майже повних чотирьох років про підозру у кримінальному провадженні, в межах якого вилучались ці грошові кошти, так нікому повідомлено не було.

Активізація останнім часом, зі слів прокурора, досудового розслідування та передання провадження новоствореному органу не є виправданням подальшого арешту.

Згідно з вимогами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у кримінальному провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

З урахуванням зазначеного, слідчим суддею не встановлено обставин, що арештоване майно, з якого заявник просить скасувати арешт, підлягає подальшому арешту, а також не встановлено потреби та мети у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, тому, з метою недопущення надмірного втручання у право заявника на мирне володіння належними їй грошовими коштами, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.12.2017р., на грошові кошти в сумі 25390 грн.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити/надіслати прокурору, заявникам.

Слідчий суддя ОСОБА_1