ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/2788/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/801/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 310 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що питання про погіршення його становища не вирішується, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 09 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, росіянина, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України з призначенням йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
В силу ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведену експертизу у розмірі 1029,72 грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що в середині травня 2021 року, в денний час, більш точної дати у ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем реєстрації та фактичного проживання на городі земельної ділянки на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виявив самовільно пророслі рослини роду коноплі, які самостійно зійшли в ґрунті у невстановленій для нього кількості, та залишив їх проростати з метою подальшого незаконного вирощування.
Після чого, в період часу з середини травня 2021 року до 23 червня 2021, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне вирощування рослин роду коноплі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог Постанови КМУ № 589 від 03.06.2009 «Про затвердження Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», та ст.ст. 2, 7, 15 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, на городі земельної ділянки на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом культивування, рихлення, прополювання та поливу ґрунту, діючи умисно, незаконно, не маючи відповідної ліцензії на здійснення відповідного виду діяльності, здійснював незаконне вирощування рослин роду коноплі без мети збуту, для подальшого особистого вживання, до моменту їх вилучення працівниками поліції.
23 червня 2021 року в період часу з 12 - 42 години до 13 - 38 годин, на підставі ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2021 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_7 земельної ділянки на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області виявлено та вилучено 26 кущів рослин роду коноплі, які містять психотропні речовини.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 310 КК України тобто незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування кримінального закону, який підлягає застосуванню - ст. 69-1 КК України; вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 310 КК України до 2 років обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що за наявності обставини, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому, та відсутності обтяжуючих обставин, наявні підстави для застосування до ОСОБА_7 при призначенні йому покарання положень ст.69-1 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просила про задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належно та своєчасно повідомленим про час та дату розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги без його участі не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд першої інстанції навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено, з якими погоджується колегія суддів.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині доводів прокурора щодо необхідності призначення покарання ОСОБА_7 за правилами, передбаченими ст.69-1 КК України, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Ці вимоги закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, визнав у повному обсязі. До обставин, що згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому суд відніс щире каяття у вчиненому. Обставин згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до п.6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 10 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених п.п.1,2 ст.66 КК України (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Санкція ч.1 ст.310 КК України, серед іншого, передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Таким чином, в порушення вказаних вимог закону, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.310 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, не врахувавши вимоги положень ст.69-1 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає зміні із призначенням нового покарання, яке відповідно до ст. 69-1 КК України за своїм розміром не буде перевищувати 2/3 максимального строку обмеження волі, передбаченого санкцією ч.1 ст.310 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Пункт 4 ч.1 ст.413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 2 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 09 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити повністю.

Із застосуванням ст. 69-1 КК України пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене йому за ч.1 ст. 310 КК України покарання до 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України вважати ОСОБА_7 таким, на якого покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації в уповноваженому органі з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4