ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/370/21 Справа № 712/5480/20 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року колегія суддів Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, непрацюючого, з вищою освітою, неодруженого, інвалідом, ліквідатором на Чорнобильській АЕС та депутатом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-04.07.2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

-02.07.2020 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з іспитовим строком на 2 (два) роки, призначене ОСОБА_8 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2020 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок терміну відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 16.03.2021 року, зарахувавши обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 09.04.2020 року по 15.03.2021 року, включно.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 6538 гривень 00 копійок.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 6094 гривні 50 коп., 100 000 гривень моральної шкоди, а всього 106 094 (сто шість тисяч дев`яносто чотири) гривні 50 копійок.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку, ОСОБА_8 , 09 квітня 2020 року близько 12 години 00 хвилин, керуючи в стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних речовин, відповідно до висновку КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» №335, автомобілем марки Peugeot 605, реєстраційний номер НОМЕР_1 , деталі рульового керування, ходової частини та робочої гальмівної системи якого, відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №4/276 від 04.05.2020 р., до моменту дорожньо-транспортної пригоди знаходились в працездатному стані, проте задній лівий кронштейн кріплення стійки стабілізатора має пошкодження у вигляді зламу, на задню вісь транспортного засобу встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, шина заднього лівого колеса має пошкодження у вигляді ненаскрізного порізу, яка оголює корд, та товщина гальмових дисків передніх коліс не відповідає вимогам підприємства-виробника, тому, згідно з вимогами пп. 31.4.1.а), 31.1, 31.4.5.б),г) Правил дорожнього руху України, експлуатація даного транспортного засобу заборонялася, а водій автомобіля мав можливість виявити вказані порушення, рухаючись по вулиці Смілянська в місті Черкаси зі сторони вулиці Луценка в напрямку до вулиці Вернигори біля перехрестя з вулицею Хоменка та поблизу будинку №108/2 грубо порушив вимоги:

- п. 1.7. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;

- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, згідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 12.4. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;

- п. 8.7.3.е) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух;

- п. 12.3. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі виникнення перешкоди чи небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Під час руху він, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, керуючи автомобілем марки Peugeot 605, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних речовин та рухаючись в місті Черкаси по вулиці Смілянська зі сторони вулиці Луценка в напрямку до вулиці Вернигори біля перехрестя з вулицею Хоменка, неподалік будинку №108/2, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до регульованого перехрестя, що позначене відповідними світлофорами з увімкненими сигналами, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому в момент, коли на вказаному світлофорі був увімкнений червоний, тобто забороняючий його рух, сигнал, не зупинився перед вказаним перехрестям, а продовжив рух прямо, рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год, яка значно перевищує дозволену в населеному пункті швидкість руху, не дав дорогу велосипедистові ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для якого може бути створена перешкода чи небезпека, та який перетинав проїзну частину вулиці Смілянська по регульованому пішохідному переходові, що розташований біля вказаного перехрестя та позначений дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора на велосипеді марки «Україна» справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, та скоїв на нього наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_14 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №03-01/311 від 10.04.2020 р., отримав тілесні ушкодження: травму голови у вигляді численних саден та синців; травму грудної клітини у вигляді: перелому грудини та численних по кількох анатомічних лініях переломів лівих ребер, розривів міжреберних проміжків, ушкоджень пристінкових листків плеври, ушкоджень легень, внутрішньогрудної кровотечі, масивних крововиливів в м`які тканини, саден та синців; травму живота у вигляді: тріщини правої частки печінки, внутрішньочеревної кровотечі, крововиливів в зв`язки печінки, судинну ніжку селезінки, брижу тонкого та товстого кишківника; травму обох верхніх кінцівок у вигляді численних саден та синців; травму обох нижніх кінцівок у вигляді численних саден та синців. Виявлена у ОСОБА_14 сполучна транспортна травма тіла належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Між виявленими на тілі ОСОБА_14 отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням смерті існує прямий причинний зв`язок.

Спричинення потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень внаслідок яких настала смерть, знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/394 від 28.05.2020 р., з порушенням водієм автомобіля Peugeot 605, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимог п.п. 12.4, 8.7.3.е) Правил дорожнього руху України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 та адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погоджуючись з вирком щодо ОСОБА_8 , просила змінити його в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та застосувати по відношенню до ОСОБА_8 ст.75 КК України. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) на кожного.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що суд, при винесенні вироку не дослідив повністю обставини справи та не врахував наявність вини потерпілого ОСОБА_14 . Вважає, що в даному випадку ДТП сталася за участю двох транспортних засобів, а не за участю транспортного засобу та пішохода. Однак, суд першої інстанції це питання взагалі не вивчав, та не взяв до уваги доводи сторони захисту, щодо порушення потерпілим ПДР України, оскільки він перетинав пішохідний перехід їхавши на велосипеді, а повинен був переходити пішки та переводити велосипед через пішохідний перехід тримаючи у руках Вважає, що вина обвинуваченого та потерпілого є обопільною, тому відсутні підстави для встановлення такого тяжкого покарання для ОСОБА_8 . Також при призначенні покарання судом не було враховано поведінку засудженого, який всіляко сприяв розслідуванню, частково визнав свою вину, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є умисним, оскільки не їхав на велосипедиста умисно, аби скоїти на нього наїзд. Суд не врахував стан здоров`я засудженого при призначенні покарання. Так, ОСОБА_8 має проблеми зі здоров`ям, які можуть загостритися перебуваючи в місцях позбавлення волі за такий великий проміжок часу. Так, ОСОБА_8 було проведено операцію, оскільки в нього були компресійні переломи L.2 L.3 хребців. Йому встановлено металеву фіксуючу конструкцію. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги твердження обвинуваченого, що він наркотичні засоби не вживав, а висновок медичного огляду №335 не спростовує твердження засудженого та не може бути належним у справі доказом на підтвердження перебування засудженого на момент ДТП в наркотичному сп`янінні. Зазначає, що медичний огляд ОСОБА_8 був проведений через 7 годин після ДТП і не може свідчити про те, що на момент ДТП ОСОБА_8 перебував у стані наркотичного сп`яніння, а тому, на її думку, суд безпідставно врахував даний висновок при призначенні покарання засудженому та призначив покарання з урахуванням такої обтяжуючої обставини.

Разом з тим, вважає, що призначений судом розмір моральної шкоди є завищеним, і ОСОБА_8 не погоджується з розміром стягнутої з нього моральної шкоди на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , оскільки сума моральної шкоди є значно завищеною, не співрозмірною та такою, що не відповідає обставинам справи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив змінити вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.03.2021 р., яким його засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 6 років позбавлення волі та призначити більш м`яке покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд при винесенні вироку призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок суворості. Просе змінити вирок на підставі, передбаченого ч.1 ст.408 КПК України, в частині призначеного покарання. Вважає, що суд усупереч ст.65 КК України, не врахував повною мірою всіх обставин, які мають правове значення, що потягло за собою надмірну суворість заходу примусу, вважає, що йому необхідно пом`якшити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що суд першої інстанції здійснив формальний перегляд, не перевірив усіх доводів сторони захисту і не надав на них вичерпних відповідей, чим порушив вимоги ст.374 КПК України.

Судом не взято до уваги, що він скоїв злочин хоч і тяжкий, однак не мав ні намірів, ні мотиву на його вчинення, позитивно характеризується, має ряд захворювань, частково визнає вину, активно сприяв розкриттю злочину, жалкував про скоєний злочин та умислу на вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав. Зазначає, що стороною захисту до суду надавались виписки хвороби про його захворювання. Так, згідно виписки з історії хвороби в жовтні 2012 р. він переніс операцію і в області L1- L2-14 хребців у нього вставлена металева конструкція, яка знаходиться на даний час, та він страждає язвою 12 перстної кишки та тромбозом глибоких вен лівої голені. Дані захворювання суттєво обмежують його рух та потребують постійного медичного нагляду.

Не оспорюючи встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій та доведеність вини, представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.2021 р. стосовно ОСОБА_8 скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 190 000 грн. Вважає, що суд першої інстанції призначив м`яке покарання, а також безпідставно зменшив розмір спричиненої потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, що відповідно до ст.409 КІІК України є підставою для скасування апеляційним судом вироку та ухвалення нового.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, фактично свою вину не визнав, не вчинив жодних дій, які б свідчили про його щире каяття. Також суд не врахував думку потерпілого ОСОБА_13 та ОСОБА_9 при призначенні покарання, які просили суд обрати максимальну міру покарання ОСОБА_8 . За таких обставин потерпіла ОСОБА_9 вважає, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Зазначає, що ОСОБА_9 вважає визначений судом розмір моральної шкоди 90 000 гри. явно зменшеним.

Після смерті свого чоловіка позивачка перенесла значний моральний біль, сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху.

Завдані моральні страждання даним злочином спричинили негативні зміни у житті ОСОБА_9 : негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного соціального життя та роботи, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість. Враховуючи всі перелічені фактори, потерпіла ОСОБА_9 заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 190 000 грн.

Не оспорюючи встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій та доведеність вини, представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 вважаючи, що суд першої інстанції призначив м`яке покарання, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та безпідставно зменшив розмір спричиненої потерпілому ОСОБА_13 моральної шкоди, просила вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.2021 р., постановлений відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасувати та ухвалити новий, котрим: визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнути зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 6094 грн. 50 коп., 300 000 грн. моральної шкоди, а всього 306 094 грн. 50 коп.

Зазначила, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не надав оцінку його особі, його поведінці після вчинення кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, після ДТП залишив місце наїзду на потерпілого, намагаючись таким чином уникнути відповідальності за скоєне, фактично свою вину не визнав, намагаючись перекласти відповідальність на потерпілого ОСОБА_14 , не вчинив жодних дій, які б свідчили про його щире каяття. За таких обставин вважала, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 8 років.

Одночасно, вважає визначений судом розмір моральної шкоди - 100 000 грн. явно зменшеним.

Спричинена ОСОБА_13 моральна шкода полягає у перенесенні ним сильних душевних стражданнях із-за втрати близької людини - сина, втрати із-за цього сну та апетиту, бажання жити, перед його очима систематично появляється силует сина, що негативно відображається на психічному стані потерпілого, котрий є людиною похилого віку. Із за втрати сина ОСОБА_13 втратив робочу активність, постійно знаходиться у пригніченому, хворобливому стані. Потерпілим понесено непередбачені витрати на поховання сина та на власне лікування. Смерть сина суттєво вплинула на рівень матеріального забезпечення потерпілого, перспективу майбутнього благополуччя.

За життя сина, потерпілий постійно спілкувався із ним, отримував фізичну та фінансову допомогу, моральну підтримку.

Втрата сина є неоцінимою в грошовому виразі, але для відновлення втрачених нервів та здоров`я, вважає необхідним стягнути із ОСОБА_8 300 000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди.

На апеляційні скарги представників потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_12 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала заперечення в яких просила відмовити в апеляційних скаргах ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Свої заперечення мотивувала тим, що апеляційні скарги потерпілих є необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню оскільки апелянти, зазначили невірну інформацію, коли вказали, що судом 1 інстанції не було враховано при призначенні покарання те, що нібито ОСОБА_8 був в стані наркотичного сп`яніння під час наїзду.

Суд 1 інстанції навпаки врахував це при призначенні покарання, проте, в суді не було доведено належними доказами цього факту.

Медичний огляд ОСОБА_8 був проведений через 7 годин після ДТП і не може свідчити про те, що на момент ДТП ОСОБА_8 перебував у стані наркотичного сп`яніння. А тому суд безпідставно врахував даний висновок при визначенні покарання засудженому та призначив покарання з урахуванням такої обтяжуючої обставини.

Тому і призначене покарання повинно бути більш м`яке, а не навпаки більш тяжке, як того просять ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .

Тому, суд апеляційної інстанції не повинен брати до уваги такі доводи апелянтів.

Щодо розміру моральної шкоди, то автор заперечень вважає, що потерпілі безпідставно завищують її розмір.

Так, суд першої інстанції призначив стягнути зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 100 000 грн. моральної шкоди, але такий розмір, на її думку, є неспівмірним. Так, ОСОБА_13 вказує, що в нього постійно пригнічений, хворобливий стан, проте не надає доказів на підтвердження цього. Він жодним чином не обґрунтовує чому він визначив саме такий розмір моральної шкоди, а не інший. Немає доказу того, що моральна шкода спричинена саме на таку суму. Це лише усні слова ОСОБА_13 про його страждання, без всілякого обґрунтування. ОСОБА_13 не вказав чому вважає, що суд 1 інстанції визначив на його думку низький розмір моральної шкоди та що саме не врахував суд при визначенні розміру такої шкоди. А тому, вони вважають, що такі вимоги ОСОБА_13 є необґрунтованими, не підтвердженими доказами та такими, що мають бути відхилені судом.

Суд першої інстанції призначив стягнути зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 90 000 грн. моральної шкоди, але такий розмір є завищеним. Так, ОСОБА_9 вказує, що в неї постійно пригнічений, хворобливий стан, що смерть чоловіка спричинила негативні зміни в її житті. Проте, ОСОБА_9 взагалі не зазначає які саме зміни, як саме змінилося її життя та зв`язок між цими подіями. ОСОБА_9 не надає доказів на підтвердження цього. Вона жодним чином не обгрунтовує чому вона визначила саме такий розмір моральної шкоди, а не інший. Немає доказу того, що моральна шкода спричинена саме на таку суму. Це лише усні слова ОСОБА_9 про її страждання, без всілякого обгрунтування. ОСОБА_9 не вказала чому вважає, що суд першої інстанції визначив на її думку низький розмір моральної шкоди та що саме не врахував суд при визначенні розміру такої шкоди. Тому, вони вважають, такі вимоги ОСОБА_9 необгрунтованими, не підтвердженими доказами та такими, що мають бути відхилені судом.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та заперечили проти апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 поданих в інтересах потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_9 , та представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про підтримку вимог своїх апеляційних скарг, та які заперечили проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_12 , думку прокурора, яка не підтримала вимоги всіх апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони задоволенню не підлягають, а вирок суду слід залишити без змін, за таких обставин.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та кваліфікація дій апелянтами по суті не оскаржуються. Однак, слід зауважити, що обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником адвокатом ОСОБА_12 оскаржується. визнана судом обтяжуюча обставина, а саме перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника щодо необґрунтованості висновків суду про наявність у ОСОБА_8 наркотичного сп`яніння в момент вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на таке.

Стаття 91 КПК України передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України суд, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд дотримався наведених вимог закону, наявність стану наркотичного сп`яніння встановлено шляхом дослідження всієї сукупності доказів.

Із висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №335, складеним о 18.30 год. 09.04.2020 р. лікарем КНП «ЧОНД» ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час огляду перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Вказані документи стороною захисту не спростовані.

Щодо апеляційних вимог про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, які викладені у всіх апеляційних скаргах.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, часткове відшкодування завданого збитку, обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення в стані сп`яніння в наслідок вживання наркотичних речовин та призначив покарання в межах строку, передбаченого кримінальним законом.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, наслідком якої є смерть людини. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував обставину, що обтяжує покарання.

Апеляційні доводи апелянтів обвинуваченого та його захисника, про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку та призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, так і твердження у апеляційних скаргах представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 що призначене покарання ОСОБА_8 є занадто м`якими колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, часткового відшкодування збитків родині загиблого, і вважав, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апелянтів, як про зайву суворість покарання, так і доводами інших апелянтів щодо занадто м`якого покарання колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, враховуючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини, які настали від злочинних дій обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст.75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстави для призначення більш м`якого покарання і звільнення ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, відсутні.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 р. по справі № 634/609/15-к).

Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 р. (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 про те, що суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні покарання, так як він має проблеми зі здоров`ям, які можуть загостритися під час його перебування в місцях позбавлення волі, то в даному випадку їх слід визнати неогрунтованими, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про тяжкий стан його здоров`я, що унеможливлювало б перебування останнього в місцях позбавлення волі, обвинуваченим суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У підпункті 1 пункту 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право:

на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством;

за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком;

купувати протягом місяця за безготівковим розрахунком продукти харчування і предмети першої потреби, письмове приладдя, газети і книги через торговельну мережу на замовлення на суму та у кількості, що передбачені Законом України «Про попереднє ув`язнення», КВК та цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що:

медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством;

у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Вказані норми права дають підстави вважати, що у обвинуваченого ОСОБА_16 є можливість реалізувати своє право на охорону здоров`я та отримати адекватну медичну допомогу за місцем ув`язнення.

Щодо апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 стосовно зменшення розміру моральної шкоди, та апеляційних вимог представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 стосовно збільшення розміру моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а в разі завдання шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Положення ч.2 ст.1168 ЦК України свідчать про те, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, постанови Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, колегія суддів враховує обгрунтованість доводів потерпілих про відчуття фізичного болю та стану стресу, оскільки загибель рідної людини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазвичай самі по собі викликають певні моральні страждання, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг страждань потерпілих, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, а також те, що факт величезного душевного болю, нанесеного потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_9 внаслідок смерті їх сина та чоловіка, є беззаперечним, і вказані обставини дійсно призвели до погіршення їх емоціонального стану, морального здоров`я, виходячи із принципів розумності, співрозмірності та справедливості, а також того, що будь-яка грошова компенсація не може бути визначена як адекватна дійсним стражданням потерпілих, разом з тим, суд вірно прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди потерпілим ОСОБА_13 в розмірі 100 000 гривень, ОСОБА_9 в розмірі 90 000 гривень, навіть попри те, що позивачі не надали жодного документу на підтвердження понесених страждань, бо останні не можуть бути виміряні грошовим еквівалентом.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 його захисника ОСОБА_12 , та представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: