Справа № 749/15/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/782/21
Категорія - скарги Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, обрано відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, а саме, до 27 листопада 2021 року (включно).

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що продовжують існувати ризики, визначені ст.177 КПК України, які з плином часу хоча і послаблюються, але не сягнули тої міри, що дозволяла б змінити їм запобіжний захід на більш м`який. З урахуванням висунутого обвинувачення, даних про особу та наявності ризиків, суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, або, як альтернативний запобіжний захід застосувати до ОСОБА_9 заставу; застосувати до нього електронний засіб контролю, передбачений ст. 195 КПК України.

Вказує, що продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає вимогам ст.ст. 132, 176-178, 183 КПК України. Виражає незгоду з висновками суду щодо доведеності прокурором наявності ризиків, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, зокрема, ймовірна суворість покарання, що може свідчити про можливе його ухилення від суду та вплив на свідків або потерпілих у кримінальному провадженні. На думку захисника, у клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, у ньому посилання на конкретні факти щодо наявності вказаних ризиків відсутні. Звертає увагу на перелік документів, які на думку сторони захисту, спростовують ризики, зазначені прокурором, а саме відповідь заступника керівника Корюківської окружної прокуратури від 10.06.2021 року за № 1479 вих-21, відповідь заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури від 07.06.2021 року за № 16.49-54-701-20, відповідь заступника керівника Болградської окружної прокуратури від 28.05.2021 року за № 57-1099вих-21, відповідь начальника ДУ Чернігівський слідчий ізолятор від 07.06.2021 року за № 5/30-113 вих. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим, а ризики не доведені належними та достатніми доказами. Також поза увагою суду залишилось клопотання сторони захисту щодо можливості призначення ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді максимального розміру застави, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, захисників, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених в ній підстав, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення. Таке рішення обґрунтовує наступним чином.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року за № 0000229, за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Згідно вимог ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що прокурор в клопотанні та під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 довів про наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися і наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, а також можливість впливати на іншого обвинуваченого ОСОБА_14 , з метою зміни їх показань на свою користь, а також викривлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 на більш м`який.

При цьому, суд врахував категорію інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а тому, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, який не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, раніше судимий у 2013 році за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується апеляційних вимог захисника, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Що стосується посилань апеляційної скарги про безпідставність продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою був обраний обвинуваченому раніше, і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тобто заявлені ризики не зменшились та не відпали.

Посилання захисника на перелік документів, які на його думку, вказують на відсутність ризиків, які зазначені прокурором, слід визнати безпідставними, оскільки такі в цілому не спростовують висновків, з урахуванням вищевказаних обставин.

Із судового рішення також вбачається, що керуючись вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченому і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а відтак, відсутні підстави твердити про залишення поза увагою суду можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про реальне існування зазначених вище ризиків і будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування обвинуваченого на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів змушена констатувати, що хоча оскарження судових рішень про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду у вищестоящий суд і передбачене ст. 422-1 КПК, проте ця норма закону знаходиться у певній суперечності з принципом незалежності суду при розгляді конкретної судової справи. Тому посилання на можливість поглибленого повторного дослідження доказів цієї справи в апеляційному суді з вирішенням питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, як це пропонує сторона захисту, суперечитиме такому принципу і вважається колегією суддів неприйнятним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року, якою було продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4