Справа №295/7537/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Житомирі кримінальне провадження №0000365 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 17.11.2015 за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на 3 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У достовірно невстановлений слідством час, орієнтовно на початку травня 2020 року, ОСОБА_5 , знаходився в господарському приміщенні, що розташоване у Барашівському масиві в кооперативі «Світанок» на земельній ділянці 1156, Житомирського району Житомирської області, що належить ОСОБА_7 , де в нього з корисливих мотивів виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення банківської картки для виплат та пенсійного посвідчення, які знаходилися в обкладинці від паспорту, що належить останньому. Реалізовуючи свій злочин умисел, в достовірно невстановлений слідством час, орієнтовно на початку травня 2020 року, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є непоміченими, з кишені піджаку ОСОБА_7 , що висів на вішаку в господарському приміщенні, таємно викрав банківську картку для виплат «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 , які знаходилися в обкладинці від паспорту.В подальшому, утримуючи викрадене майно при собі місце вчинення злочину залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 15.05.2020, о 19 годині 47 хвилин, ОСОБА_5 , знаходився за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 42, КПП в/ч НОМЕР_3 , де в нього виник злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення грошових коштів із раніше викраденої банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення грошових коштів, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_5 попросив водія таксі, який його привіз за вищевказаною адресою, допомогти зняти грошові кошти з банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 через банкомат в сумі 1000 гривень.
В свою чергу водій таксі не усвідомлюючи протиправність намірів ОСОБА_5 не сумніваючись в тому, що банківська картка належить останньому, разом з ним підійшов до банкомату та зняв грошові кошти в сумі 1000 гривень, які в подальшому передав ОСОБА_5 .
Таким чином, ОСОБА_5 умисно викрав чуже майно, а саме, грошові кошти в розмірі 1000 гривень, належні ОСОБА_7 , завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні, будь-яким способом, важливим особистим документом, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 за пред`явленим обвинуваченням винним себе визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно у травні 2020 року, перебуваючи у господарському приміщенні, що розташоване у Барашівському масиві та належить ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є непоміченими, з кишені піджаку ОСОБА_7 , що висів на вішаку таємно викрав банківську картку для виплат та пенсійне посвідчення видане на ім`я ОСОБА_7 , які знаходилися в обкладинці від паспорту.В подальшому, утримуючи викрадене майно при собі місце вчинення злочину залишив. 15.05.2020, перебуваючи за адресою: м. Житомир, проспект Миру, він попросив водія таксі, який його привіз за вищевказаною адресою, допомогти зняти грошові кошти з банківської картки через банкомат в сумі 1000 гривен, на що останній, не усвідомлюючи протиправність намірів, не сумніваючись в тому, що банківська картка належить ОСОБА_5 , разом з ним підійшов до банкомату та зняв грошові кошти в сумі 1000 гривень, які в подальшому передав йому.
Також обвинувачений суду пояснив, що в той період офіційно не працював, постійно вдома не проживав, каявся у вчинених злочинах, вимоги цивільного позову визнав повністю.

Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, їх позиція є добровільною та істинною, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Тому, враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги думку учасників процесу, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження ухвалив визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає дані фактичні обставини справи.

Зважаючи на загалі засади призначення покарань, передбачені у ч. 1 ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин та кримінальні проступки, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується негативно.

Згідно ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлені. Його каяття суд вважає нещирим.

Згідно ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Обираючи вид та міру покарання суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З огляду на зазначене а також те, що обвинувачений, будучи раніше судимим, для себе належних висновків не зробив, знову вчинив умисні кримінальні правопорушення проти власності, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а тому призначає основне покарання у виді арешту без можливості застосування випробування.

Строк відбування ним покарання слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки попередні ризики не зменшились. Інші учасники судового розгляду заперечень не висловили. Враховуючи те, що ОСОБА_5 є раніше судимим, переховувався від суду, суд приходить до висновку, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України). А тому запобіжний захід в виді тримання під вартою необхідно продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 днів.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України також слід зарахувати ОСОБА_5 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою з 23.11.2021 по дату набрання вироком законної сили.

Арешт на майно ОСОБА_5 не накладався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1000,00 грн. обвинувачений визнав повністю. Суд також вважає, що вказані вимоги підлягають повному задоволенню.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 3 статті 357 частиною 2 статті 185 КК України і призначити йому покарання:

- за частиною 1 статті 357 КК України у виді сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

- за частиною 3 статті 357 КК України у виді арешту на строк три місяці;

- за частиною 2 статті 185 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим у виді арешту на строк - 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.11.2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Запобіжний захід в виді тримання під вартою залишити ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж до 27.01.2022 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1000 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази: пенсійне посвідчення та банківську карту, що зберігаються у потерпілого залишити в нього.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту проголошення вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1