СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/828/21
Провадження №1-кп/547/19/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ( в режимі відео конференції),

провівши в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0000337, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.08.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Семенівка Семенівського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 17.09.2020 органом 5338 освіта середня, непрацюючого, неодруженого, у силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
До Семенівського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000337 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Судом встановлено, що на виконанні Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 44256657 від 01.05.2014 з примусового виконання виконавчого листа № 1627/900/12, виданого Семенівським районним судом Полтавської області, що набрало законної сили 03.06.2013, згідно якого ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.06.2012.

05.09.2016 у межах виконавчого провадження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено відповідні відомості до Державних реєстрів.

07.09.2020 у межах виконавчого провадження начальником Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 прийняв на відповідальне зберігання та цього ж дня одночасно попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи зміну описаного майна.

Проте, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що на вище вказаний житловий будинок накладений арешт, ігноруючи законні вимоги начальника Семенівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), з корисливих мотивів самовільно навесні 2021 року (точної дати не встановлено) здійснив демонтаж (розбирання) цегли стін житлового будинку, таким чином його пошкодив та у подальшому в липні 2021 року (точної дати не встановлено) реалізував за грошові кошти описане та арештоване майно.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у пошкодженні та відчуженні майна, на яке накладено арешт, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 388 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні даного кримінального правопорушення та призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Разом з тим зазначив, що враховуючи щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю злочину можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 388 КК України, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння учасниками змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши обвинуваченого, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, а саме у пошкодженні та відчуженні майна, на яке накладено арешт.

Санкція ч. 1 ст. 388 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 388 КК України , а саме як пошкодження та відчуження майна, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 12 КК України дане правопорушення є нетяжким злочином.

При призначенні покарання також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав свою винуватість, за місцем проживання характеризується нейтрально, раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд вважає за можливе застосувати щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 388 КК України.

Застосування більш м`якого покарання у виді штрафу суд не вбачає за можливе у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює та іншого офіційного доходу не має.

Водночас суд вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть виправленню обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 337, 373, 374, 392 КПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1- річного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Семенівський районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1