Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/526/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 0004874 від 04 вересня 2019 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плескачівка Смілянського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого завідуючим складом ТОВ «Індрайв», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_11 на користь держави 1256,08 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Ухвалено про задоволення цивільного позову прокурора в інтересах Черкаської міської ради, на користь Черкаської міської ради з ОСОБА_11 стягнуто 7313,10 грн. витрат на лікування ОСОБА_12 у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги».
З ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 стягнуто - 200000 грн., в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної та 500000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_12 - 6153,04 грн., в рахунок відшкодування завданої матеріальної та 50000 грн. - моральної шкоди. У стягненні з ОСОБА_11 83460,00 грн. втраченого заробітку потерпілому ОСОБА_12 - відмовлено.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, згідно з яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням та з іспитовим строком на один рік.
Вказує, що суд при призначенні йому покарання не дотримався вимог статей 50 та 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться у п.20 постанови Пленуму ВС України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та не врахував те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинений ним злочин є ненавмисним, що він повністю визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував і продовжує відшкодовувати завдані потерпілим збитки, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, одразу ж після пригоди залишився на місці та намагався надати потерпілим допомогу.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 зазначає про те, що суд при призначенні йому покарання не врахував позицію потерпілого ОСОБА_12 та законного представника потерпілого ОСОБА_7 , які просили суд не позбавляти його волі і дати можливість відшкодовувати збитки, а також прокурора, який не наполягав на призначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі.
З урахуванням позитивних характеризуючих даних та ряду пом`якшуючих покарання обставин, ОСОБА_11 вважає, що його виправлення можливе і без ізоляції його від суспільства в умовах випробувального терміну.
У запереченнях законний представник потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 просить не призначати ОСОБА_11 покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки в місцях позбавлення волі ОСОБА_11 , на його думку, не зможе фінансово допомагати йому у лікуванні та реабілітації онука.
Згідно з вироком, ОСОБА_11 визнано винуватим у тому що він, 03.09.2019 близько 21.15 год., перебуваючи в стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних речовин (амфетаміна), керуючи автомобілем марки ГАЗ 24-10, реєстраційний номер р НОМЕР_1 в м. Черкаси по бульв. Шевченка зі сторони вул. Небесної Сотні в напрямку вул. Богдана Хмельницького, наближаючись до перехрестя з вул. Митницька, неподалік будинку №274/13 з нерегульованим пішохідним переходом, в порушення вимог п.п. 1.7, 2.3 б), 2.9.а), 12.2., 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху України, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля та не зупинився, не дав дорогу пішоходам, продовжив рух прямо та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , які перетинали проїзну частину бульв. Шевченка по вищевказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_12 були спричиненні тілесні ушкодження у виді: закритої травми тазу, переломів обох тазових, лобкових, сідничних та клубкової кісток, а також ран потиличної частини голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1069 від 28.10.2019 року відносяться до категорії легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Крім того, потерпілому ОСОБА_7 в результаті ДТП були завдані тілесні ушкодження у виді: травми голови у вигляді забою головного мозку важкого ступеня із внутрішньошлуночковим крововиливом та дифузним аксональним ушкодженням; гематоми потиличної ділянки з численними саднами ділянок голови; травми шийного відділу хребта у вигляді підвивиху першого шийного хребця; травми грудної клітки у вигляді переломів третього-восьмого ребер справа та чисельних саден цієї ділянки; травми правого стегна у вигляді перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням та чисельними саднами цієї ділянки, чисельних саден кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/1108 від 29.10.2019 року супроводжувались загрозливими для життя явищами та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №4/18Е-19 від 15.10.2019 року, вищевказані тілесні ушкодження, які були спричиненні потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ГАЗ 24-10 ОСОБА_11 вимог п.п. 18.1. Правил дорожнього руху України.
При таких обставинах, місцевий суд визнав обвинуваченого ОСОБА_11 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку місцевого суду висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

У апеляційній скарзі кваліфікація дій обвинуваченим ОСОБА_11 за ч.2 ст. 286 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

На спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 щодо призначення йому надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів зазначає.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.
Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Так, ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким злочином.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.
При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив, що відповідно до вимог ст.50 та 65 КК України враховує, характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину, дані про його особу, а саме те, що він працює, раніше не судимий, частково відшкодував потерпілим збитки.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_11 покарання, суд визнав його щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_11 покарання, суд визнав вчинення ним злочину у стані наркотичного сп`яніння.

Підстав для призначення ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з урахуванням позиції представника потерпілого - адвоката ОСОБА_14 , суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України.

При цьому, суд вказав, що враховує, часткове відшкодування ОСОБА_11 шкоди потерпілим.
Апеляційний суд відмічає, що загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Очевидно, що у даній дорожній ситуації, дії ОСОБА_11 створювали явну підвищену суспільну небезпеку для всіх учасників дорожнього руху, у тому числі для пішоходів і призвели до тяжких наслідків.
ОСОБА_11 під впливом наркотичних засобів, рухався по центральній дорозі м. Черкаси з перевищенням дозволеної швидкості руху, при наближенні до перехрестя з інтенсивним рухом, швидкість не зменшив та перед пішохідним переходом не зупинився, а навпаки виїхав на перехрестя де на пішохідному переході допустив наїзд на двох пішоходів, які переходили дорогу у дозволеному місці.
В результаті грубих порушень елементарних правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_11 , двоє потерпілих ОСОБА_12 та малолітній ОСОБА_7 отримали чисельні, у тому числі тяжкі тілесні ушкодження, які потребують тривалого, кваліфікованого лікування та реабілітації.
Так, ОСОБА_11 матеріальні збитки потерпілим частково відшкодовані, однак це не означає, що ОСОБА_11 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_11 призначено мінімальне покарання, що передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, яке на переконання апеляційного суду є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ОСОБА_11 при призначенні покарання вимог ст. 75 КК України, про що просить обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає і таких даних, ні ОСОБА_11 ні його захисниками, під час апеляційного розгляду - не представлено.

Позиція представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 та представника адвоката ОСОБА_8 , щодо визначення ОСОБА_11 виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування не є процесуальною вимогою, а лише думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність та не є вирішальною під час прийняття відповідного рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 , про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання, не достатньо врахував його особу, визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування потерпілим матеріальних збитків, а також думки представника потерпілого ОСОБА_7 , не знайшли свого об`єктивного підтвердження, по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_11 покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України не вбачає.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 травня 2021 року, про те, що переважну більшість з указаних даних, що характеризують особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди вже було враховано судом першої інстанції при обранні ОСОБА_11 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2020 року в кримінальному проваджені № 0004874 від 04 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України - залишити без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4