ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/710/22 Справа № 191/611/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 06 лютого 2021 року та №0000024 27 січня 2021 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України із урахуванням ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2020 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 27 січня 2021 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`ю, а також в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

19 грудня 2020 року приблизно о 19.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає його співмешканка ОСОБА_9 , та перебуваючи у приміщенні вказаної квартири на ґрунті ревнощів між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла словесна сварка.
В той час, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходились у коридорі квартири за вище вказаною адресою, до квартири зайшла мати ОСОБА_9 - ОСОБА_10 .
Коли ОСОБА_10 перебувала в квартирі в приміщенні кухні, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин раптово виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останній, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, він наніс ОСОБА_10 один удар долонею правої руки по обличчю в ділянку виличної кістки, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 впала на підлогу, після чого умисно наніс один удар ступнею правої ноги зверху по лівій руці потерпілої в ділянку зап`ястя та в ділянку ребр зліва, далі ногами почав наносити удари по обличчю ОСОБА_10 в ділянку підборіддя та виличної кістки зліва. Всього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 не менш 4-х ударів.
В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Крім того, 19 грудня 2020 року приблизно о 19.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає його співмешканка ОСОБА_9 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, в приміщенні коридору вищевказаної квартири, стоячи навпроти ОСОБА_9 обличчям до обличчя, наніс останній один сильний удар лівою рукою, зігнутою у кулак, в ділянку скроневої частини голови справа.
Далі ОСОБА_9 з ОСОБА_7 зайшли в приміщення кухні, де останній продовжив реалізовувати свій злочинний умисел та наніс ОСОБА_9 два удари правою рукою, зігнутою у кулак по обличчю в ділянку лівого ока та лівої щоки. Внаслідок спричиненого удару остання присіла на підлогу, розмістившись під кухонною поличкою.
Після чого ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , яка знаходилась під кухонною поличкою в положенні сидячи на підлозі, та став наносити їй чисельні удари взутими ногами по різним частинам тіла та кінцівкам.
В ході вказаних протиправних дій ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 не менше 12-13 ударів.
В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які в своїй сукупності та за своїм характером відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання із урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, повне визнання своєї винуватості, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування моральної та матеріальної шкоди, надання потерпілій медичної та іншої допомоги після вчинення злочину, вчинення злочинів у зв`язку з тяжкими особистими, сімейними та іншими обставинами, вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними чи аморальними діями потерпілої.
Також на оскаржуваний вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, однак до початку судового розгляду у відповідності до ч. 1 ст. 403 КПК України подав заяву про відмову від апеляційної скарги, яка у відповідності до ст. 403 КПК України була прийнята судом.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого тапросили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посереньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, у вчиеному розкаюється, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України.
При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечних діянь та відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності.
Також, вирішуючи питання про вид та розмір призначеного покарання, суд першої інстанції також урахував, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив після ухвалення вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2020 року до повного відбуття призначеного за цим вироком покарання, а тому обгрунтовано визначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст. 71 КК України.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він щиро кається та визнав свою винуватість, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.
Також судом було враховано і поведінку обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, а тому відповідні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.
Неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину.
Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.
Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.
Як видно з обвинувального акта, така обставина не встановлювалася органом досудового розслідування, не було встановлено активного сприяння обвинуваченого розкриттю кримінальних правопорушень і судом.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б свідчили, що обвинувачений, займаючи активну позицію, повідомив органам досудового розслідування інформацію, яка їм не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у провадженні. Тобто дії обвинуваченого не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставин кримінальних правопорушень.
Участь ОСОБА_7 під час надання пояснень та проведення слідчого експерименту на стадії досудового розслідування слідчому, а також під час судового розгляду суду не доводить його активного сприяння розкриттю злочину.
Матеріали провадження не містять та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачений активно сприяв розкриттю інкримінованого йому правопорушення, а тому відповідні доводи є необгрунтованими.
Крім того, обвинувачений хоча і зазначає про відшкодування ним потерпілим матеріальної та моральної шкоди, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надає.
При цьому той факт, що у потерпілих відсутні до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру, має місце, проте не є підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з огляду на досліджені матеріали провадження в їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, під впливом погроз або сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, безпідставні, оскільки доказів вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень внаслідок зазначених обставин матеріали кримінального провадження не містять.
Крім того, хоча обвинувачений в апеляційній скарзі і посилається на вказані обставини, проте фактично не зазначає як, де, коли, яким чином, якими діями, в чому проявлялись неправомірні дії потерпілих та їх погрози, а також у чому полягав збіг тяжких обставин та яких саме.
Обвинуваченим як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного йому покарання на підставі ст. 69 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4