ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2956/21 Номер провадження 11-кп/814/393/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 січня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Світлопіль та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, засудженого вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в задоволенні спільного подання в.о. начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення, оскільки його поведінка не була сумлінною та стабільною.
В апеляційній скарзі захисник просить звільнити засудженого від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.
При цьому зазначає, що ОСОБА_8 відбув більше, ніж 2/3 строку покарання, має 7 заохочень, виховує неповнолітню дитину.
Звертає увагу, що після прибуття до Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» ОСОБА_8 працевлаштований, позитивно характеризується, а стягнення погашені.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року засуджений за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Під час перебування в Державній установі «Кіровоградський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 характеризувався посередньо, а після переведення до «Черкаської виправної колонії (№62)» його поведінка була нестабільною, адже він хоча і мав заохочення, проте п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі поміщався до ДІЗО.
З 08 вересня 2020 року до 03 лютого 2021 року ОСОБА_8 відбував покарання в Державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)» і також притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Після направлення до Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», дійсно, як зазначає захисник, ОСОБА_8 зарекомендував себе з позитивної сторони, працевлаштований, має заохочення, а застосовані щодо нього стягнення погашені.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Проте, на протязі всього часу відбування покарання засуджений хоча і має заохочення та приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, поряд із цим систематично порушував режим відбування покарання, працював не завжди, в тому числі і за відсутністю бажання, що вказує на нестабільну лінію поведінки та свідчить про не досягнення ним такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.
Всупереч доводам захисника, суд першої інстанції належним чином врахував всі обставини справи та дані про особу засудженого, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі та обґрунтовано прийняв рішення відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 04 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4