Дата документу 06.09.2021 Справа № 321/294/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1407/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №321/294/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Приблизно о 19 годині 11 січня 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час спільного вживання алкогольних напоїв за місцем мешкання ОСОБА_8 у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та в силу алкогольного сп`яніння відбувся конфлікт, який закінчився висловлюванням брудної лайки й штовханиною внаслідок якого ОСОБА_9 вийшов за межі території вищевказаного домоволодіння. В цей час ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщені житлового будинку, в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті виниклих неприязних до потерпілого ОСОБА_9 відносин, діючи з умислом, спрямованим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з поверхні кухонного столу взяв предмет для спричинення тілесних ушкоджень, а саме кухонний ніж, який, утримуючи в правій руці, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, попрямував до потерпілого ОСОБА_9 . Далі, ОСОБА_8 , підійшовши впритул до потерпілого ОСОБА_9 , перебуваючи у положенні стоячи обличчям до останнього, утримуючи ніж у правій руці, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар клинком вказаного ножа в область черевної порожнини зліва й одразу ж другий удар клинком вказаного ножа в область черевної порожнини з права, чим заподіяв останньому проникаючі поранення черевної порожнини з пошкодженням брижі та стінки тонкої кишки, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що під час судового розгляду при допиті потерпілого було встановлено, що саме потерпілий спровокував конфлікт в будинку обвинуваченого. Крім того, вийшовши на вулицю з будинку обвинуваченого, потерпілий на очах у обвинуваченого без будь-яких причин почав наносити удари палкою його дружині, тим самим заподіюючи останній фізичного болю. Потерпілий, будучи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями грубо порушуючи громадський порядок та проявляючи явну неповагу до суспільства, посягнув на права людини. Проте даний факт не був встановлений під час досудового розслідування у зв`язку з чим дії обвинуваченого були кваліфіковані неправильно. Суд не надав належної оцінки діям потерпілого, а стороною обвинувачення не було доведено, що обвинувачений бажав настання наслідків, передбачених в ч.1 ст.121 КК. В діях обвинуваченого вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.123 КК, про що стороною захисту наголошувалося в судових дебатах, проте суд у вироку взагалі з цього приводу нічого не зазначив і не мотивував з яких підстав відкинув доводи сторони захисту. Також суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не зазначив у чому ж полягає виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень. Обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, а відтак він не схильний до вчинення злочинів.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

При цьому суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 та на підтвердження його винуватості в заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, обґрунтовано послався на покази потерпілого, свідків, на дані, які містяться в протоколах слідчих дій, висновки експертів.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 11.01.2021 року приблизно о 15-00 годині він зустрівся з ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_10 , після чого він придбав приблизно 1 л самогону і вони поїхали до них додому за адресою АДРЕСА_2 . Потім ОСОБА_10 пішла в іншу кімнату відпочивати. Далі прийшла ОСОБА_11 , яка сіла за стіл. Під час розпиття алкогольних напоїв, він висловив негативну думку щодо покійної дружини ОСОБА_8 з приводу якої сталася бійка, в результаті якої ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді розсічення брови. У цей час проснулася ОСОБА_10 та зайшла до кімнати. Далі у обвинуваченого з`явився ніж, а він схопив сковороду, яку забрала ОСОБА_11 . ОСОБА_8 вийшов з будинку і сидів на вулиці у кріслі, опустивши голову і тримаючи у руці ніж. Він пішов з двору та почав знімати наст з лобового скла свого автомобіля щіткою, примотаною клейкою стрічкою до палки приблизно 50 см довжиною. Через деякий час він почув крик жінок ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , обернувся та побачив, що ОСОБА_10 , тримаючи половину шлакоблоку, бігла у його напрямку. Він наніс два удари ОСОБА_10 палкою зі щіткою, захищаючи ОСОБА_11 . Потім побачив ОСОБА_8 , який стоячи перед ним, наніс удар спереду потім ще ззаду у нижню частину тулубу. Далі він сів в автомобіль і доїхав до сусіднього двору і застряг. Після цього йому стало зле, викликали швидку і у лікарні його прооперували.

Також суд обґрунтовано послався у вироку і на покази допитаних свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали пояснення про обставини, за яких обвинуваченим було вчинено злочин.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема: протоколом огляду місця події від 11.01.2021 року, протоколом огляду від 12.01.2021 року, висновками проведених у справі експертиз.

Належність, допустимість та достовірність цих доказів сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

В своїй апеляційній скарзі захисник не заперечував того факту, що обвинувачений дійсно завдав потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, але при цьому захисник вважав, що при вчиненні таких дій обвинувачений перебував у стані сильного душевного хвилювання, а тому його дії, на переконання захисту, охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст.123 КК.

Разом з тим, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами сторони захисту. Адже за юридичним визначенням стан сильного душевного хвилювання це такий психічний стан, котрий є короткочасною інтенсивною емоцією, яка домінує у свідомості людини, що значною мірою (хоча і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними. Основною ознакою, що характеризує стан сильного душевного хвилювання, є раптовість, тобто безпосередня реакція на подію, яка сталася несподівано для людини.

Між тим, на переконання колегії суддів, в матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б вказували на те, що в момент вчинення правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 знаходився в такому емоційному стані, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У кримінальному провадженні наявні дані, які вказують проте, що потерпілий, у відповідь на дії дружини обвинуваченого ОСОБА_10 , наніс останній два удари палкою зі щіткою, примотаною стрічкою до палки, якою знімав наст з автомобільного скла. Проте даних, що потерпілий застосував таку фізичну силу або вчинив інші активні агресивні дії, які могли би викликати у обвинуваченого сильне душевне хвилювання, у справі не встановлено.

За відомостями судово-психіатричної експертизи № 37 від 27 січня 2021 року ОСОБА_8 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Потребує протиалкогольного лікування.

Враховуючи дані про обстановку вчинення злочину, спосіб та знаряддя його скоєння, нанесення обвинуваченим двох послідовних ударів ножем, характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень у ділянці черевної порожнини і механізм їх утворення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень.

Аналізуючи показання обвинуваченого, слід відмітити, що за показаннями самого ОСОБА_8 прослідковується наступна послідовність дій останнього, який, схопивши ножа, підбіг до потерпілого, відсунув ОСОБА_10 і одразу наніс два удари ножем потерпілому в живіт.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 з цього приводу пояснювала наступне: після того як від неї ОСОБА_8 відштовхнув ОСОБА_9 , вона пішла у будинок і в подальшому, вже зі слів ОСОБА_11 , узнала про скоєне обвинуваченим.

Отже, відносно ОСОБА_10 , на час вчинення обвинуваченим ножових поранень потерпілому, не було жодної загрози з боку ОСОБА_9 . При цьому, описані ОСОБА_10 тілесні ушкодження, отримані з боку потерпілого, не знайшли жодного документального підтвердження.

Відносно самого обвинуваченого небезпеки з боку потерпілого також не існувало. Крім того, сам обвинувачений взагалі не вказує на наявність загрози безпосередньо для нього.

При цьому два, окремо розташовані ножові поранення, що здійсненні обвинуваченим впритул, з права і зліва в область черевної порожнини ОСОБА_9 засвідчують, що обвинувачений не міг не усвідомлювати, що заподіює тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачав такі наслідки і бажав їх настання.
З урахуванням наведеного, вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 злочин обґрунтовано отримав юридично-правову кваліфікацію саме за ч.1 ст.121 КК.

Посилання захисника на те, що під час досудового розслідування не були встановлені обставини побиття потерпілим дружини обвинуваченої, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, не можуть братися до уваги. Адже з огляду на зміст ч.1 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника в частині незаконності висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

При призначенні обвинуваченому покарання суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, в силу ст.89 КК не судимий; наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Врахувавши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімально можливого строку покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є співмірним його протиправним діянням, достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судове рішення переглянуто в межах апеляційної скарги.

Одночасно слід зауважити, що заявлена апелянтом вимога про скасування вироку з призначенням нового судового розгляду не обгрунтована жодною з чітко визначених ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Стороною захисту під час апеляційного перегляду також не наведені підстави на користь заявленої апеляційної вимоги.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4