Справа № 1601/6722/2012
Провадження № 1/524/2/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі :

головуючого суді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підсудного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальну справу № 123315005 за обвинуваченням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Коростень Житомирської області, освіта середня, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працює, інвалід ІІІої групи, проживає фактично, АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 07.02.2000 року Автозаводським районним судом м, Кременчук за ч. 2 ст. 140 КК України до застосування мір виховного характеру, переданий під нагляд батьків;

- 25.09.2007 року Київським районним судом м.Полтави за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України до 5років позбавлення волі;

- 01.12.2008 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 122 КК України, до позбавлення волі терміном на 5 років 3 місяців;

- 17.12.2010 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч. 1 ст. 187 КК України, до позбавлення волі терміном на 5 років 4 місяців;

- 18.07.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ст. 186 ч,2 КК України, на підставі ст. 273,274,146-1,150,154-1 КПК України змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою під заставу в розмірі 80 000 гривень в дохід держави;

- 21. 06. 2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ст. 101 ч.3, 142 ч.3, 185 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.2, 187 ч.3, 289 ч.3, 357 ч.3, 309 ч.1 КК України, до 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна,

по епізоду відносно розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування підсудний ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 18 листопада 2006 року, близько 02 год. 00 хв. , він , повторно, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та нанесенням тілесних ушкоджень, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись на площадці першого поверху під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_2 , раптово напав на ОСОБА_8 , нанісши удар рукою в область її голови, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості, лінійного перелому тім`яної кістки справа через скроневу кістку справа з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки справа, з правобічною пірамідною недостатністю, підапоневротичної гематоми правої лобно-скроневої ділянки, з розвитком правобічної вушної ліквореї, двосторонньої вушної кровотечі, гострого гнійного післятравматичного отиту, правобічної змішаної приглухуватості; рани верхньої губи зліва, гематоми м`яких тканин, субконюнктивального крововиливу правого ока, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 від 30.01.2007 року кваліфікуються тільки у своїй сукупності як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Від отриманого удару ОСОБА_8 впала та втратила свідомість. Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_8 , заволодів її майном, а саме: ланцюжком, виготовленим із золота вагою 10 гр., вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 1500 гривень; каблучкою, виготовленою із золота вагою 5 гр., із діамантом, вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 11000 гривень; каблучкою, виготовленою із срібла вагою 4 гр., вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 300 гривень; сумкою шкіряною, вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 300 грн., мобільним телефоном «Мотогоlla» моделі V3i, вартістю для потерпілої згідно її показань 1236 гривень, з урахуванням зносу згідно товарознавчої експертизи № 199 від 25.05.2007 року на загальну суму 950 гривень; карткою підключення до оператора мобільного зв`язку «UMC», вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 80 гривень; гаманцем шкіряним, вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 250 гривень; грошима у сумі 700 грн., барсеткою шкіряною, вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 500 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_8 згідно її показань матеріальну шкоди на загальну суму 15866 грн., з урахуванням проведеної товарознавчої експертизи № 199 від 25.05.2007 року на загальну суму 15580 грн. Після чого, ОСОБА_6 із майном потерпілої ОСОБА_8 із місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Підсудний ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він, з приводу подій 18.11.2006 року , по факту нападу на потерпілу ОСОБА_8 , взагалі нічого не знає, він на неї напад не здійснював, майно не викрадав. Він взагалі не знає хто така ОСОБА_8 .. Про обставини, які маються в матеріалах справи, йому стало відомо від працівників міліції. Жодної слідчої дії з ним проведено не було. Наявні у справі пояснення від його імені він не давав . Жодних документів на всьому протязі досудового розслідування не підписував . Крім того, стороною обвинувачення не було доведено його вину , шляхом допиту потерпілої та свідків під час судового розгляду. Йому не надали можливість реалізувати своє право на особистий допит потерпілої та свідків обвинувачення незважаючи на відповідні клопотання . Суд заслухавши показання підсудного ОСОБА_6 , дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства, так як вина ОСОБА_6 не доведена в ході судового слідства зважаючи на таке.

Так, відповідно до ст. 64 КПК України (в редакції 1960 року) при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину;

3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання;

4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.

Право кожного на справедливий розгляд його справи - дуже важлива складова статті 6 Конвенції. У пункті 1 статті 6 перелічуються елементи справедливого судочинства відповідно до європейської моделі права.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 п. 3 ст. 129 Конституції України, передбачено, що забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення» (пункт 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України»).

У рішенні від 06 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини у справі «Карпюк та інші проти України» (заява №№ 30582/04 і 32152/04), яке набуло статусу остаточного 06 січня 2016 року, визнав порушення п. 1 і пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внаслідок того, що заявників - учасників громадської акції «Україна проти Кучми » - було позбавлено права на допит свідків (потерпілих) обвинувачення у кримінальній справі щодо них. Так, ЄСПЛ у п. 106 зазначив, що пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює у собі принцип, відповідно до якого до засудження обвинуваченого усі докази проти нього зазвичай повинні піддаватись у його присутності під час відкритого судового засідання з метою забезпечення змагальності процесу. Винятки з цього принципу можливі, але вони не повинні порушувати прав на захист, які, як правило, вимагають надання обвинуваченому належної та відповідної можливості поставити під сумнів показання свідка обвинувачення та допитати його, як під час надання свідчень, так і на більш пізній стадії провадження (див. рішення у справі «Лука проти Італії», заява №33354/96, п. 39). Якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту можуть бути обмеженими настільки, , що це суперечитиме гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(див. рішення у справі «Аль-Хаваджа та Тагері проти Сполученого Королівства, заяви №№ 26766/05 і 2228/06, п. 119).

У рішенні від 19 листопада 2009 року, яке набуло статусу остаточного 10 лютого 2010 року, у справі «Колесник проти України» (заява №17551/02, ЄСПЛ постановив, що мали місце порушення п. 1 і пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, внаслідок яких суд першої інстанції не допитав ключових свідків обвинувачення, а засуджений не мав можливості поставити їм запитання ані на очній ставці, ані на етапі розслідування, ані під час судового розгляду.

У рішенні від 12 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України» ЄСПЛ зазначив, що, беручи до уваги той факт, що особі , якому заявник не мав можливості поставити питання у відкритому судовому засіданні, давав свої зізнавальні показання в умовах незабезпечення його відповідними процесуальними гарантіями проти самообвинувачення і що ці показання було використано вирішальною мірою для встановлення фактів, які мали істотне значення для кваліфікації дій заявника, визнав, що це обмежило права захисту настільки, що справедливість розгляду справи в цілому виявилася підірваною, а отже мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Положеннями ст. 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд зазначає, що стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів, зібраних у визначеному законом порядку, які б з безперечністю підтверджували факт вчинення ним інкримінованого йому злочину.

Так, стороною обвинувачення на підтвердження причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину надано наступні докази :

- Постанову про порушення кримінальної справи т.5 а.с.1;

- Протокол усної заяви т.5 а.с. 5;

- Пояснення ОСОБА_8 т.5 а.с. 6 ;

- Пояснення ОСОБА_9 т.5 а.с. 7 ;

- Повідомлення ОСОБА_8 т.5 а.с.7 ;

- Постанова про визнання ОСОБА_8 потерпілою т.5 а.с. 15 ;

- Висновком експерта №156 від 30.01.2017року т.5 а.с.27 ;

- Протокол огляду гарантійного талону на телефон від 18.01.2007р. з фототаблицею т.5 а.с.31-32 ;

- Протокол огляду гарантійного талону на телефон від 22.01.2007р. т.5 а.с.33 ;

- Протокол огляду місця від 01.02.2007 року за адресою під`їзд № 5 будинок АДРЕСА_2 , схемою до протоколу огляду з фототаблицею т.5 а.с.38-41 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_10 т.5 а.с.53 ;

- Протокол огляду мобільного телефону «Мотогоlla» моделі V3i від 12.05.2007 року з фототаблицею т.5 а.с.58-59 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 12.06.2007 року т.5 а.с.60 ;

- Протокол огляду світлокопії сторінки з журналу реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів від 12.05.2007 року з фототаблицею т.5 а.с.61-63 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_12 т.5 а.с.64 ;

- Висновок експерта №199 від 25.05.2007 року т.5 а.с.71-74 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_13 т.5 а.с.78 ;

- Пояснення ОСОБА_6 т.5 а.с.85 ;

- Протокол, додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 т.5 а.с. 87 ;

- Протокол від 07.06.2007 року пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання телефону «Мотогоlla» моделі V3i т.5 а.с.88 ;

- Протокол огляду предмета- телефону «Мотогоlla» моделі V3i т.5 а.с.89 ;

- Постанова про приєднання до справи речових доказів т.5 а.с. 90 ;

- Протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_8 особи для впізнання т.5 а.с.92 ;

- Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 т.5 а.с. 98 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_14 т.5 а.с. 99 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_15 т.5. а.с.100 ;

- Протокол відтворення обстановки та обставин події злочину т.5 а.с.101-114 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_16 т.5 а.с.115 ;

- Постанову про притягнення ОСОБА_6 в якості обвинуваченого т.5 а.с. 119 ;

- Протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_6 т.5 а.с.121 ;

- Обвинувальний висновок т.5 а.с.147-158.

Разом з тим, ця група доказів як самостійно, так і в сукупності між собою та з іншими доказами, не підтверджує причетність ОСОБА_6 до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 18 листопада 2006 року.

По справі за даним епізодом , в судовому засіданні був допитаний лише свідок ОСОБА_12 , який відповідно до його показів, в 2006 році придбав в кіоску для продажу мобільних телефонів на сел.. Молодіжному в м. Кременчуці у ОСОБА_6 мобільний телефон «Моторола», зробивши запис в зошиті журналі реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів, де записав паспортні дані ОСОБА_6 , звіривши паспорт. Пізніше мобільний телефон був проданий, але кому не пам`ятає. Бувши викликаним до УМВС України в Полтавській області, він надав працівникам міліції ксерокопію аркушу з журналу реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів. Вищевказаний журнал знаходився у власника ОСОБА_17 і де наданий час перебуває цей журнал йому невідомо. Ксерокопія з цього журналу, відповідно до показань свідка ОСОБА_12 , була вилучена працівниками міліції з м. Полтави без звірки його з журналом. В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 суду пояснив, що на аркуші з журналу реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів відсутній його підпис, який ставиться в підтвердження того, що мобільний телефон є не краденим. Крім того, він не міг надати свідку ОСОБА_12 свій паспорт для підтвердження своєї особи, оскільки його паспорт з липня по листопад 2006 року включно знаходився кіоску в ДВД-прокату, що знаходився на зупинці «Героїв Сталінграду» в м. Кременчуці, і отриманий був тільки його матір`ю після затримання, тобто після 08.02.2008 року.

При цьому , з матеріалів кримінальної справи, вбачається , що згідно :

- протоколу допиту потерпілої( а.с. 15 т. 5) , вона не може чітко вказати на ОСОБА_6 , а саме на особу, яка вчинила її пограбування;

- а.с. 20 т. 5, рапорт, з якого вбачається, що працівниками міліції неможливо встановити свідків події, пограбування потерпілої;

- а.с. 27 т. 5, висновок експерта, де вказано, що, невстановлена особа заволоділа майном потерпілої. Саму потерпілу (підекспертну), експерт не опитував;

- а.с. 19-21 т. 5, рапорти , з яких вбачається, що за відповідним дорученням слідчого свідків події встановити не вдалось,

- а.с. 61 т. 5, протокол огляду книга приймання товарів з ломбарду, з якої вбачається, що останні цифри телефону, викраденого у потерпілої, 228;

- а.с.60 т.5 протокол допиту свідка ОСОБА_11 (… телефон темно- бордового кольору )

- а.с.58 т.5 протокол огляду телефону, вилученого у ОСОБА_11 (… телефон темно- сірого кольору, останні цифри серійного номеру 328).

В ході проведення впізнання потерпілою ОСОБА_8 серед 4-х пред`явлених їй осіб особи, яка вчинила на неї розбійний напад 18.11.2006 року, потерпілою був впізнаний ОСОБА_6 (а.с.92 т.5). Як в ході попередніх судових засідань, так і в даному судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 стверджував, що перед проведенням впізнання до приміщення, куди завели його ОСОБА_6 зайшли слідчий та потерпіла, якій було вказано на нього, як нападника, після чого завели інших трьох чоловік, які відрізнялися від нього статурою, зростом, формою обличчя. При цьому на а.с.93 т.5 міститься довідка , з якої вбачається , що фотознімки до протоколу впізнання за участю ОСОБА_8 відсутні . У зв`язку з такими показаннями підсудного , постановою Автозаводського райсуду м. Кременчука від 01.12.2008 року при направленні кримінальної справи на додаткове розслідування було вказано на необхідність допиту слідчого, яка проводила впізнання ОСОБА_18 та статистів, які приймали участь при проведенні даного впізнання ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .. Але дана вказівка Автозаводського райсуду м. Кременчука та Апеляційного суду Полтавської області так й не були виконані.

В той же час , згідно ст. 176 КПК України 1960 року про пред`явлення особи або предмета і про наслідки впізнання складається протокол з додержанням правил, зазначених у статті 85 цього Кодексу. Відповідно до ст. 85 КПК України 1960 року в протоколі про кожну слідчу дію повинні бути зазначені в тому числі прізвища осіб, які брали участь в проведенні слідчої дії, адреси цих осіб. Всупереч зазначених вимог закону в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2007 року (т.5 а.с.92) відсутні адреси статистів, які пред`являлись потерпілій для впізнання разом з ОСОБА_6 , а також відомості щодо їх зовнішнього виду та прикмет, один із статистів на 20 років старший за ОСОБА_6 .. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання долучити до вказаного протоколу фотознімок № 1 не виявилось можливим через технічну несправність цифрового носія інформації.
За таких обставин суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не спростовано, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, доводів ОСОБА_6 щодо порушення під час впізнання вимог ч. 2 ст. 174 КПК України 1960 року, згідно яких особа, яка підлягає впізнанню, не повинна мати різких відмін у зовнішності та одягу з іншими особами, що пред`являються впізнаючому разом з нею.
Таким чином, суд визнає об`єктивними твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що процес впізнання був проведений з порушенням вимог КПК України 1960 року.
Враховуючи викладені вище обставини, показання потерпілої ОСОБА_8 в частині впізнання ОСОБА_6 як особи, яка спричинила їй тілесні ушкодження, а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2007 року, суд не визнає доказами, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_6 ..

Із показань потерпілої ОСОБА_8 ( а.с.87 т.5) , які були оголошені судом під час судового розгляду справи , вбачається, що вона впізнала свій мобільний телефон, який був у неї викрадений по ІМЕІ НОМЕР_1 , згідно протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 07.06.2007 року ( а.с. 88 т.5) вбачається , що ОСОБА_8 були пред`явлені для впізнання три мобільних телефони у корпусі темно- сірого кольору , в тому числі і той який вона впізнала по ІМЕІ , що також підтверджується, що колір викраденого у потерпілої ОСОБА_8 під час розбійного нападу 18.11.2006 року мобільного телефону є темно сірим, протоколом огляду предмета від 07.06.2007 року ( а.с. 89 т.5 ), в той же час судом були оголошені показання свідка ОСОБА_11 ( а.с. 60 т.5 ) із яких вбачається , що він в кінці листопада 2006 року у знайомого на ім`я ОСОБА_22 придбав мобільний телефон марки «Мотогоlla V3i» практично в новому стані , без пошкоджень , темно бордового кольору , але у зв`язку з тим , що стороною обвинувачення не було забезпечено явку у судове засідання ані потерпілої ОСОБА_8 , ані свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суд був позбавлений можливості усунути неповноту та неправильність досудового розслідування у судовому засіданні .

Тобто , пояснення потерпілої, викладені у протоколах допиту, містять суттєві розбіжності, а пред`явлення особи для впізнання було проведено з порушенням вимог статей 85, 174, 176 КПК України в редакції 1960 року.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд констатує, що всі надані стороною обвинувачення докази , ні прямо, ні побічно не доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 18 листопада 2006 року. Показання потерпілої ОСОБА_8 є одним із основних джерел доказування у кримінальній справі , і участь якої в судовому засіданні при розгляді вищезазначеної кримінальної справи стороною обвинувачення забезпечена не була, як не була забезпечена явка свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 ..

За клопотанням сторін судом неодноразово вживалися заходи як щодо виклику у судове засідання потерпілої та свідків, так і щодо приводу вказаних осіб .

Прийняті судом заходи щодо забезпечення явки вказаних осіб не дали позитивного результату .

Наведені факти, встановлені під час дослідження матеріалів кримінальної справи, на переконання суду вказують на відсутність наявності прямих доказів, причетності ОСОБА_6 до зазначеного злочину.

Відповідно до вимог ч.4 ст.327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. Таким чином, на підставі доказів досліджених в ході судового слідства та всього викладеного суд дійшов висновку про недоведення органами досудового слідства участі підсудного ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України пред`явленому йому у обвинувальному висновку, а тому він піддягає виправданню .

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.321 - 327 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 визнати невинним і по суду виправданим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд Полтавської області протягом 15 діб з моменту проголошення.

Головуючий суддя : Андрій МАЛТИЗ

Судді:

ОСОБА_24 ПАЛЬЧИК