Дата документу 09.02.2022 Справа № 334/836/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/618/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/836/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01.01.2021 року, приблизно о 02:00 годині маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , через паркан проник на її територію та шляхом віджиму вікна проник до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно покинув місце вчиненого кримінального правопорушення. В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 завдано матеріальні збитки на загальну суму 23 331 грн. 10 коп.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК, частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.04.2020 року і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати і долю речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому за ч.3 ст.185 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.04.2020 року у виді 2 років 1 дня позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 дня позбавлення волі. Свої вимоги мотивувала тим, що призначене засудженому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок його суворості. Засуджений ОСОБА_8 одружений, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, страждає на інфекційне захворювання, частково відшкодував шкоду потерпілій, яка не висувала вимоги про призначення суворого покарання обвинуваченому.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у її вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних проваджень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжкого злочину; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, одружений, дітей чи інших утриманців не має. Також обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Злочин за даним кримінальним провадженням вчинений в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком.

Така стала поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Доводи апеляційної скарги захисника про призначене обвинуваченому покарання не відповідають тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Адже при призначенні покарання суд першої інстанції врахував, що інкримінований злочин ОСОБА_8 вчинив у період іспитового строку, встановленого вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.04.2021 року.

Оскільки за вказаним вироком ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.185 КК до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, а інкримінований злочин він скоїв у період іспитового строку, тому на підставі ч.1 ст.71 КК суд першої інстанції остаточно призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання. Адже призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим і таким, що не суперечить ст.65 КК, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі захисник, за встановлених у справі обставин не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

Отже, правових підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4