Номер провадження: 11-кп/813/1538/21
Номер справи місцевого суду: 496/1435/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського райсуду Одеської області від 15.04.2021 в межах кримінального провадження №0000071 від 06.02.2021 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Троїцьке Біляївського району Одеської області, громадянина України, тимчасово не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.03.2020 Балтським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Троїцьке Біляївського району Одеської області, громадянина України, тимчасово не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

- 07.05.2019 Біляївським райсудом Одеської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене ОСОБА_8 за попереднім вироком Балтського райсуду Одеської області від 25.03.2020 та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене ОСОБА_10 за попереднім вироком Біляївського райсуду Одеської області від 07.05.2019 та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
До набрання вироком законної сили обрано стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши їх під варту в залі суду, без визначення розміру застави.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 12.02.2021.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь держави суму витрат, пов`язаних із проведенням судової трасологічної експертизи у розмірі 2104, 32 грн. з кожного, що складає суму 4208, 65 грн.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку, наприкінці березня 2020 року, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_8 приблизно о 21 год., перебуваючи в АДРЕСА_5 , достовірно знаючи, що у вказаному будинку ніхто не проживає, діючи з корисливих мотивів, маючи намір, направлений на таємне заволодіння будь-яким майном, яке належить ОСОБА_11 , переконавшись у таємності своїх дій, перескочив через паркан на територію подвір`я вищевказаного домоволодіння та, шляхом пошкодження віконної рами, проник до приміщення вказаного будинку, де таємно заволодів столовим посудом, а саме: трьома фарфоровими чашками та десятьма тарілками. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 , знаходячись на території подвір`я, пройшов до господарського приміщення та, шляхом пошкодження скоби навісного замку, проник до нього, де таємно заволодів металевими виробами, які разом з посудом виніс за межі вищевказаного будинку. В подальшому, ОСОБА_8 із вказаним майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 800 грн.

Окрім того, наприкінці грудня 2020 року, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що в будинку за адресою: АДРЕСА_5 , ніхто не проживає, запропонував ОСОБА_10 заволодіти майном, що знаходиться в зазначеному будинку. Тому, діючи за попередньою змовою, переслідуючи спільний умисел, перебуваючи в АДРЕСА_5 , діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи намір, направлений на таємне заволодіння будь-яким майном, яке належить ОСОБА_11 , переконавшись у таємності своїх дій, приблизно о 21 год., перескочили через паркан на територію подвір`я вищевказаного домоволодіння та, шляхом відкриття вікна, на якому раніше ОСОБА_8 пошкодив віконну раму, проникли до приміщення будинку, де таємно заволоділи предметами побуту, а саме: чотирма тканинними ковдрами вартістю 1200 грн., однією тканинною ковдрою вартістю 250 грн., пральною машиною напівавтомат ТМ «Отрада», вартістю 700 грн., обігрівачем червоного кольору, без назви вартістю, 200 грн., обігрівачем TM «Delonghi CaldissimQ Thermostat», вартістю 650 грн., після чого з вказаним майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши при цьому матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 3000 грн.

Також у цей же день, приблизно о 23 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , діючи повторно, з корисливих мотивів, вирішили продовжити свій злочинний намір, направлений на таємне заволодіння будь-яким майном, яке належить ОСОБА_11 , переконавшись у таємності своїх дій, перескочили через паркан на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_5 , та, шляхом відкриття вікна, на якому раніше ОСОБА_8 пошкодив віконну раму, проникли до приміщення будинку, де таємно заволоділи чавунною плитою, яку демонтували з печі. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 , знаходячись на території подвір`я, пройшли до господарського приміщення та шляхом відкриття дверей, скобу навісного замка якого ОСОБА_8 пошкодив раніше, проникли до приміщення, де таємно заволоділи металевими виробами, які разом з чавунною плитою винесли за межі вищевказаного домоволодіння, після чого з вказаним майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши при цьому матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 700 грн., а всього потерпілому була завдана матеріальна шкода на загальну суму 4500 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваним вироком суду, зазначивши, що він раніше не судимий, підписував документи у відділенні поліції у шоковому стані, а також має на утриманні вагітну дружину та мати, яка хворіє.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_8 просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.

Вирок суду 1-ої інстанції, в частині засудження ОСОБА_10 не оскаржувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На підставі аналізу матеріалів провадження, зокрема, журналу судового засідання (а.с. 79-82) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 84-85) вбачається, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 повністю визнали свою провину у вчиненні інкримінованого їм злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинувачених.
При цьому, суд встановив, що обвинувачені правильно розуміють зміст фактичних обставин провадження та у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі викладеного суд 1-ої інстанції кваліфікував:

- дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло та сховище, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло та сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- дії ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло та сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти вірного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.
Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція злочину, інкримінованого ОСОБА_8 та передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ти років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину; обставини справи; характеристику особи обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, раніше судимий за скоєння корисливого злочину, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став; відсутність претензій до останнього з боку потерпілого; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого корисливого злочину, його продовжуваний характер, розмір завданої майнової шкоди, характеристику особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, яке є найнижчим, передбаченим санкцією зазначеної вище статті кримінального закону України, та, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком суду, остаточного призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Всупереч твердженням обвинуваченого щодо відсутності у нього судимостей та погоджуючись з позицією суду 1-ої інстанції щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання, апеляційний суд зауважує, що останній раніше судимий вироком Балтського райсуду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину, був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік (а.с. 66-67), проте висновків для себе не зробив та в період перебування на іспитовому строку скоїв нове тяжке кримінальне правопорушення, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів корисливої спрямованості та його небажання ставати на шлях виправлення.

За встановлених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Апеляційний суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він підписував документи у відділенні поліції, перебуваючи у шоковому стані, має на утриманні вагітну дружину та хвору матір, оскільки такі доводи жодним чином документально не підтверджені.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання та застосування стосовно нього дії ст. 69 КК України відсутні.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 та оцінивши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського райсуду Одеської області від 15.04.2021, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженими, які утримуються під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4