КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

20 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 05 листопада 2021 року.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що в даному випадку продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не суперечить вимогам Кримінального процесуального закону та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, оцінюючи доводи клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку, що вагомість наявних доказів, тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи репутацію обвинуваченого та дані про його особу, який ніде не працює, не має постійного джерела доходів, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, а також те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, свідчать про наявність ризиків, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі судового провадження, не зможе забезпечити запобігання цим ризикам.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року у справі № 939/534/20 про продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу про зміну раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що системний аналіз статей 331, 199, 184 КПК України, дає підстави зробити висновок, що при розгляді питання про продовження запобіжних заходів, у тому числі тримання під вартою, суд повинен пересвідчитись, чи є серед матеріалів документи, які підтверджують існування зазначених прокурором ризиків.

При цьому, доведення обставин, насамперед документами, що підтверджують існування заявлених прокурором ризиків, відповідно до приписів кримінального процесуального кодексу України, як зазначається у скарзі, є обов`язком саме прокурора.

Не дивлячись на вказані приписи процесуального закону, прокурор не надав суду жодного документу, який би доводив існування обставин, які б свідчили про існування такого ризику, як переховування ОСОБА_5 від суду.

Не надавши доказів переховування ОСОБА_5 від слідства, всі твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 переховуватиметься від суду, зводяться до припущення прокурора, що такий ризик існує, однак це не відповідає змісту вищевказаних норм процесуального закону.

Твердження прокурора про те, що існує ризик впливу на потерпілу та свідків також ґрунтується на припущеннях, а не на доказах.

Крім того, таке твердження є нелогічним, оскільки всі заявлені стороною обвинувачення свідки, а також потерпіла, були допитані в судовому засіданні під присягою.

Що ж стосується існування такого ризику, як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то зміст вказаного ризику, як вважає захисник, стосується лише одного певного кримінального провадження і не охоплює інші ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи стадію розгляду даного кримінального провадження, прокурор, в силу вищезазначених нормативних приписів, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повинен був довести існування зазначених ним ризиків та неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, однак цього зроблено не було.

Погоджуючись із прокурором щодо існування заявлених ним ризиків, суд, окрім цього, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, вказав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Однак, як вважає сторона захисту, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Враховуючи наведені у скарзі висновки ЄСПЛ, у тому числі у справі «Лабіта проти Італії», «Ілійков проти Болгарії», які застосовуються як джерело права, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора, на думку апелянта, проігнорував, як приписи національного процесуального закону, так і висновки, зазначені у рішеннях ЄСПЛ, що призвело до продовження тривалого строку тримання обвинуваченого під вартою, за відсутністю доказів з боку прокурора щодо існування вказаних ним ризиків.

Окрім цього, як зазначається у скарзі, твердження прокурора про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 має матір, з якою разом проживає за однією адресою, а також рідну сестру, з якою підтримує близькі родинні відносини.

Також, судом не взято до уваги факту наявності у обвинуваченого ОСОБА_5 місця проживання та місця реєстрації, де він разом із мамою проживав до того, як був затриманий, що вказує на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просила залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали від 06 вересня 2021 року та копію клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків, а саме про, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших учасників цього кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вагомість наявних у справі доказів, тяжкість і обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує, дані, що характеризують особу обвинуваченого та інші обставини, свідчать про наявність ризиків того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що застосування більш мяких запобіжних заходів, на даному етапі судового розгляду, не зможе забезпечити запобігання цим ризикам.

Крім того, незважаючи на доводи захисника про те, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не були належним чином оцінені та взяті до уваги обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, що повинні враховуватися при застосуванні або продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме те, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, оскільки має матір, з якою проживає за однією адресою та рідну сестру, з якою підтримує близькі родинні відносини, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі обставини, не свідчать про існування таких міцних соціальних зв`язків, які б переважали над можливими ризиками неправомірної поведінки обвинуваченого, в тому числі можливості його ухилення від суду, а тому, на даний час, відсутні достатні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, як про це просить захисник ОСОБА_5 .
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 листопада 2021 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 05 листопада 2021 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 939/534/20

Номер провадження: 11-кп/824/4037/2021

Категорія: ч. 2 ст. 121КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1