Справа № 152/1455/21
Провадження №11-кп/801/1469/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції з Шаргородським районним судом Вінницької області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.11.2021,
якою клопотання прокурора задоволено, продовжено застосований ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 29.11.2021 до 27.01.2022 включно, відносно :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Черепашинці Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, має інвалідність третьої групи, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

23.11.2021 року на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт, складений заступником начальника СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та затверджений прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 , з додатками, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 01.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Разом з обвинувальним актом та Реєстром матеріалів прокурором ОСОБА_6 подано до суду клопотання від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів.
Клопотання мотивоване тим, що 03.10.2021 року ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30.11.2021 року. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 направлено для розгляду до Шаргородського районного суду. До ухвалення судового рішення по суті кримінального провадження необхідно провести підготовче засідання та судовий розгляд, під час якого допитати обвинувачених, потерпілого, свідків, дослідити письмові докази та речові докази, що не можливо здійснити до закінчення строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 (до 30.11.2021 року). Ризики, які слугували підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, і продовжують існувати, зокрема, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.
На теперішній час ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст.186 КК України, немає постійного місця роботи/навчання, обвинувачується в рамках іншого кримінального провадження за ч.4 ст.296 КК України, яке перебуває на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області, а також, враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.
Крім того, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти наведеним вище ризикам, оскільки, на її переконання, особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість можливого покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука не може бути застосована внаслідок відсутності у обвинуваченого поручителів; застава не може бути застосована через те, що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу, а в разі сплати застави іншою особою, на думку прокурора, обвинувачений зможе продовжити протиправну діяльність чи переховуватися від слідства та суду; домашній арешт не може бути застосований, враховуючи фактичне місце проживання ОСОБА_7 у м. Вінниця, що, на переконання прокурора, створить складнощі у контролі за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
У зв`язку із цим прокурор ОСОБА_6 просила врахувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст.2 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим, конкретні обставини злочину, його наслідки, та продовжити строк дії запобіжного заходу на 60 днів.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала клопотання з наведених у них підстав, просила задовольнити клопотання у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків зберігається впродовж тримання обвинуваченого під вартою і їх кількість не зменшилася. Зазначила, що не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим, оскільки він не зможе запобігти ризикам, які встановлені в ухвалах слідчого судді, що не змінені та не скасовані в апеляційному порядку, ці ризики не зменшилися, а продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник адвокат ОСОБА_12 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зсилаючись на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілого чи свідків не підтверджені доказами. Обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, має сім`ю, малолітню дитину, є учасником бойових дій в зоні АТО, де отримав поранення та має у зв`язку із цим ІІІ групу інвалідності, тобто міцні соціальні зв`язки, а тому вважали, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді щодобового домашнього арешту у нічний час доби.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.11.2021 клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.
Застосований ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строком на 60 днів, починаючи з 29 листопада 2021 року до 27 січня 2022 року включно.
Строк тримання під вартою ОСОБА_7 визначено вираховувати з моменту його затримання з 01.10.2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Шаргородського суду Вінницької області від 29.11.2021 року скасувати та застосувати інший запобіжний захід, який не передбачає тримання під вартою, а саме домашній арешт у певний період доби, з 22:00 до 07:00 години за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування дії ОСОБА_7 було перекваліфіковано з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України, що в свою чергу знижує ризики, передбачені ст.177 КК України. Також в ході досудового розслідування ОСОБА_7 надав слідчому чіткі, послідовні зізнавальні покази, що в розумінні вимог ст.66 КК України являється пом`якшувальною обставиною. Жодними чином ОСОБА_7 не впливав на учасників кримінального провадження, має намір та бажання примиритися з потерпілим, відшкодувати завданні в результаті його дій збитки, однак позбавлений такої можливості, оскільки перебуває під вартою. Звернув увагу суду на те, що останній має сім`ю, а саме дружину та малолітню дитину, яку вони виховують спільно, раніше не судимий, що також значно знижує ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому вважає, що домашній арешт в певний період доби надасть йому можливість допомагати своїй сім`ї, працевлаштуватися та компенсувати збитки потерпілому.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив їх задовольнити, посилаючись на викладенні в них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та самого обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання в підготовчому судовому засіданні за клопотанням прокурора щодо продовження ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції встановив та виходив з того, що в ухвалі слідчого судді від 3.10.2021 року, які залишені без змін при апеляційному перегляді Вінницьким апеляційним судом, обґрунтовано про неможливість на час обрання запобіжних заходів обвинуваченим застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Слідчий суддя обґрунтував неможливість застосування до ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу, зсилаючись на те, що запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту в даному випадку не можуть бути застосовані з огляду на тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу обвинуваченого, а також відсутність в останнього поручителя, а запобіжний захід у виді застави не може бути застосований з огляду на те, що обвинувачений не працює, тому у нього відсутні кошти для внесення застави.
Також суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду клопотання стороною захисту не представлено суду доказів того, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має постійне джерело доходів, що вказувало б на те, що вчинення корисливого злочину не є одним із джерел його доходу, про що зазначив Вінницький апеляційний суд при апеляційному перегляді ухвали слідчого судді, відсутні позитивні характеристики з місця роботи чи з місця проживання. Тому суд на стадії підготовчого засідання позбавлений можливості встановити, що особа обвинуваченого змінилися з часу застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та є менш суспільно небезпечною.
При цьому судом першої інстанції було враховано те, що судове провадження не завершене до спливу строків дії ухвали слідчого судді про запобіжний захід, обраний обвинуваченому, тому вважав, що клопотання прокурора слід задовольнити, оскільки судове засідання призначено на 24 січня 2022 року з огляду на зайнятість адвокатів обвинувачених у інших кримінальних провадженнях, тоді як строк тримання під вартою закінчується 30.11.2021 року, а ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, залишилися.
Також, судом було враховано, що для встановлення всіх обставин кримінального провадження, встановлення доведеності вини обвинувачених або встановлення їх невинуватості у інкримінованому кримінальному правопорушенні існує потреба перевірки та оцінки у сукупності всіх наявних доказів під час подальшого судового розгляду кримінальної справи по суті шляхом допиту свідків, потерпілого, дослідження письмових та речових доказів.
Суд першої інстанції вважав наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України виправдовує продовжуване тримання ОСОБА_7 під вартою, зокрема з 01.10.2021 року, у зв`язку із чим, відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання в підготовчому судовому засіданні щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Проте колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який є умисним тяжким злочином поєднаним з насильством вчинений за попередньою змовою групою осіб, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця реєстрації на території Вінницької області та проживання в м. Вінниці, позитивної характеристики виданої за місцем реєстрації Черепашинецьким Старостинським округом Калинівської міської ради, наявність сім`ї, дружини та малолітньої дитини, статусу учасника АТО та третьої групи інвалідності, визнання вини, сприяння у встановленні об`єктивних ознак злочину, є особою раніше не судимою про що зазначив захисник у свої апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Також неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника щодо зміни його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, для надання останньому можливості допомагати своїй сім`ї, працевлаштуватися та компенсувати збитки потерпілому, оскільки, як було встановлено вході судового розгляду, що не заперечувалось самим обвинуваченим, в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 29.05.2020 за № 0001621 за його обвинуваченням за ч.4 ст.296 КК України. Зазначені обставини існували і на момент інкримінованого ОСОБА_7 злочину у даному кримінальному провадженні 01.10.2021, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, апеляційний суд зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім кримінального правопорушення з урахуванням характеру насильницьких протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.11.2021 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 29.11.2021 до 27.01.2022 включно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4