Справа№ 938/768/21
Судове провадження № 1-кп/938/33/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судорвому засіданні кримінальне провадження №0000083 від 17.11.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гринява, Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з повною загальною середньою освітою, працює водієм ДП «Верховинське лісове господарство», депутатом не обирався, не судимого
у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 вчинив умисне систематичне психологічне насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, за таких обставин.
13.03.2021 року біля 21.15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в селі Дземброня Верховинського району Івано-Франківської області, вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 домашнє насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягли у висловлюванні в її сторону нецензурної лайки та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

За вказані дії постановою Верховинського районного суду від 31.03.2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Продовжуючи свої протиправні дії, 02.07.2021 року приблизно о 21.50 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання в селі Дземброня Верховинського району Івано-Франківської області, знову вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки (колишньої дружини) ОСОБА_5 , а саме дії психологічного характеру, які виразилися в тому, що він ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

За вказані дії постановою Верховинського районного суду від 20.08.2021 року ОСОБА_6 визнано з винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, й будучи двічі притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП знову вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_5 .

Так, 16.11.2021 року близько 18.00 год. ОСОБА_6 прийшовши до місця свого проживання в АДРЕСА_2 , діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знову вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме дії психологічного характеру, які виразилося в тому, що ображав її нецензурною лайкою та словесно погрожував їй фізичною розправою, намагаючись при цьому завдати їй ударів.

Такі протиправні дії ОСОБА_6 призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні домашнього насильства, зокрема умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_6 вчинив кримінального правопорушення передбачене ст. 126-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього; та дійсно тричі вчиняв домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини, за два з яких притягнутий до адміністративної відповідальності; не є інвалідом.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що вона немає претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 , просить його карати на розгляд суду.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 визнає свою вину повністю, то просить суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.49).
Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілої в частині з`ясвання її думки щодо окарання, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням досудової доповіді, складеної працівником Верховинського РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.
При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю злочину.
Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.
Суд також враховує особу винного ОСОБА_6 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50), раніше несудимий (а.с.52), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті Верховинської багатопрофільної лікарні не знаходиться (а.с.38), позитивно характеризується за місце проживання та роботи (а.с.56, 59), працює водієм ДП «Верховинський лісгосп» (а.с.58).
Згідно з досудовою доповіддю представника Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 10.01.2022 року ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку Верховинського РС з питань пробації, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с. 26-30).
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ст.126-1 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, який вважається закінченим 16.11.2021 року) домашнє насильство карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину та по час ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього злочину або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ст. 126-1 КК України, обравши одне з альтернативних покарань.
Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Санкцією ст. 126-1 КК України передбачено найменш суворий вид покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що ОСОБА_6 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як громадські роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_6 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 ( сто п`ятдесят) годин.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_8