Справа № 626/3376/21
Провадження № 1-кс/626/1209/2021
У Х В А Л А
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

25 листопада 2021 року м. Красноград

Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Красноградського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Красноградської окружної прокуратури в рамках кримінального провадження № 0000605 від 24.11.2021, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Старовірівка, Красноградського району (колишній Нововодолажський район) Харківської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

- який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.152, ч.2 ст.146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до поданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 21.11.2021 року приблизно о 17 годині, точний час в ході слідства не встановлено, ОСОБА_7 знаходилась в гостях у своїх знайомих ОСОБА_4 та його співмешканки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де вживала алкогольні напої. В якийсь момент скінчилась горілка і ОСОБА_8 покинула приміщення будинку, пішовши за горілкою. В цей момент, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з раптово виниклим умислом направленим на вчинення дій сексуального характеру по відношенню до ОСОБА_7 спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, оголив свій статевий орган та схопивши останню за волосся намагався змусити її вступити з ним статевий зв`язок шляхом проникнення в тіло ОСОБА_7 оральним способом. Отримавши від останньої категоричну відмову, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії схопив її за верхній одяг та потяг ОСОБА_7 до кімнати, де кинув на ліжко та усвідомлюючи небажання останньої вступати з ним в статеві зносини, реалізуючи свій злочинний намір, з метою подолання опору ОСОБА_7 почав застосовувати до неї фізичне насильство, яке виразилось в нанесенні ударів руками по голові та обличчю. Подолавши таким чином супротив потерпілої ОСОБА_4 вчинив по відношенню до ОСОБА_7 дії сексуального характеру, які виразились у вагінальному та оральному проникненні в її тіло шляхом геніталій.

Після отримання сексуального задоволення та повністю подолавши супротив ОСОБА_7 , ОСОБА_4 діючи з єдиним умислом, продовжував свою злочинні дії по відношенню до потерпілої на протязі тривалого часу, а саме до 24.11.2021 року утримував ОСОБА_7 , проти її волі за місцем свого мешкання.

У вчиненні зазначеного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , винність якого у вчиненні вказаного злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-Протоколом огляду місця події від 24.11.2021, в якому було вилучено постільну білизну зі слідами РБК;

-Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що в період часу з 21.11.2021 по 24.11.2021 ОСОБА_4 вчиняв до неї дії сексуального характеру пов`язані з вагінальним та оральним проникненням за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що 21.11.2021 він разом з дружиною ОСОБА_7 поїхали в гості до своїх знайомих ОСОБА_4 та його співмешканки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . В якийсь момент між ним та ОСОБА_4 виник конфлікт і ОСОБА_9 пішов додому, а ОСОБА_7 залишилась в гостях при чому ОСОБА_9 запевнили, що його дружину 22.11.2021 привезуть додому на автомобілі таксі. Вийшовши з будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_9 повністю втратив зв`язок з дружиною, а на не одноразове намагання додзвонитись до ОСОБА_8 , щоб та надала змогу йому поговорити з нею чув відмовки різного характеру. 23.11.2021 ОСОБА_9 попросив свого знайомого на ім`я ОСОБА_10 забрати ОСОБА_7 за вказаною ним адресою, але йому це не вдалося, бо ОСОБА_8 повідомила йому, що ОСОБА_7 їхати не хоче. 24.11.2021 нарешті ОСОБА_7 прибув до будинку ОСОБА_4 та зміг забрати ОСОБА_7 додому, бо ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння та ніяких дій по відношенню до них не вчиняв, а ОСОБА_8 вдома не було.

-Свідченнями ОСОБА_8 , яка підтвердила факт перебування ОСОБА_7 за місцем їх мешкання в період часу з 21.11.2021 по 23.11.2021, але повністю заперечила статеві зносини з її співмешканцем та той факт, що останню утримували проти її волі.

25 листопада 2021 року, ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

Крім того в провадженні СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000609 за ч.2 ст.146 КК України, де 25.11.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру та вирішується питання про об`єднання кримінальних проваджень.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.184 КПК України у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 може:

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачено у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 5 років.

2.Незаконно впливати на потерпілу та свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), з тією метою, щоб вони не надавали викривальних показань стосовного нього.

3.Вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України ), про що є підстави вважати, оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0000609 за ч.2 ст.146 КК України.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 вищевказаного злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку забезпечить виконання завдань кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним, оскільки не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження, дослідивши докази та додатки по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши думку прокурора, який підтримав вказане клопотання, пославшись на доводи та факти викладені в ньому, думку самого підозрюваного та його адвоката, які просили обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, передбачених ч.1 ст.177 КУпАП, слідчий суддя приходить до наступного.

Під час розгляду клопотання було встановлено вагомість наявних доказів, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.152 КК України, а саме наявними доказами, переліченими в клопотанні.

При обранні міри запобіжного суд вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення, що існують ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину, відповідальність за вчинення якого передбачено у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 5 років. Незаконно впливати на потерпілу та свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), з тією метою, щоб вони не надавали викривальних показань стосовного нього. Вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України ), про що є підстави вважати, оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0000609 за ч.2 ст.146 КК України за який також передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років.

Вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.1 ст.152 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

Таким чином при вирішенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 не одружений, дітей не має, не працює, не навчається, міцних соціальних зв`язків не має, підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, також пред`явлена підозра що за інший злочин за ч.2 ст.146 КК України, у зв`язку з чим, знаходячись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування, або суду, вплинути на свідків та потерпілу.

До такого висновку слідчий суддя дійшов виходячи з того, що підозрюваний під час вчинення даного злочину застосовував насильство що до потерпілої.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З огляду на вищевикладене є достатньо підстав вважати, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, на які вказує слідчий та прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Як зазначено в статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно вплинути на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконливого висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити, а щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, з урахуванням поведінки підозрюваного, характеру скоєного та його особи, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також забезпеченню спробам переховування від суду, впливу на свідків та перешкоджання встановлення істини у справі, а тому у такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід обчислювати з моменту фактичного затримання в порядку ст.208 КПК України, тобто з 17-00год. 24.11.2021 року.

Поряд з цим, положеннями ч.3 ст.183 КПК України передбачено, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого з застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, виходячи з того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні умисного злочину з застосуванням фізичного насильства до потерпілої ОСОБА_7 то слідчий суддя приходить до висновку, не визначати розмір застави в даному випадку.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для задоволення клопотання захисту про застосування до підозрюваного міри запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, слідчий суддя не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 205, 485-488, 492 КПК України,-

У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого СВ Красноградського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 17год. 00хв. 24 листопада 2021 року до 17год. 00хв. 22 січня 2022 року, без визначення розміру застави.
Ухвала щодо обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Для тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_4 підлягає направленню до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу вручити підозрюваному та його захиснику негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя
Красноградського районного суду ОСОБА_1