КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/2893/19 Провадження № 11-кп/824/4020/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2021 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 04 листопада 2021 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не має постійного місця проживання та обвинувачується серед іншого у вчиненні кримінального правопорушення, яке за класифікацією визначеною ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, що у свій сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та незаконного впливати на потерпілого та свідків.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що на даний момент існують підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений вказує, що ризики, які враховувались під час обрання йому запобіжного заходу зменшились.
Так, апелянт посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що наявність ризиків повинно підтверджуватись доказами, а суд, вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою не повинен керуватись лише тяжкістю покарання, що загрожує особі.
Крім того ОСОБА_6 звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження існування хоча б одного ризику.
Також апелянт звертає увагу на те, що ризик впливу на свідків та потерпілого нівелюється тим, що ані потерпілий ані свідки з жодними заявами чи повідомленнями про те, що обвинувачений здійснював на них який тиск, до суду не зверталися.
ОСОБА_6 зазначає, що поза увагою суду залишились дані про стан його здоров`я та необхідність медичного втручання.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до апеляційного суду не надходило, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не має постійного місця проживання та обвинувачується серед іншого у вчиненні кримінального правопорушення, яке за класифікацією визначеною ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, що у свій сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та незаконного впливати на потерпілого та свідків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта щодо зменшення ризиків,які враховувались судом першої інстанції під час обрання йому запобіжного заходу, оскільки, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин ОСОБА_6 надано не було.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про те, що стан здоров`я ОСОБА_6 унеможливлює перебування обвинуваченого під вартою. ,
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 04 листопада 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4