ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/743/22 Справа № 212/2688/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Єреван (Вірменія), громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 04 березня 2022 року, без визначення розміру застави та відмовлено у задоволенні клопотання, зокрема, захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 ..
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості злочину у вчиненні якого обвинувачується, зокрема ОСОБА_6 , який є особливо тяжкий, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має зареєстроване місце проживання, за яким фактично не проживає, не одружений, має малолітнього сина, є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, раніше судимий за вчинення умисного злочину,а також існування обставин погроз фізичною розправою потерпілому ОСОБА_9 під час досудового розслідування, дійшов висновку, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілих, експертів та вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати, тому продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 ..

Не погоджуючись з цією ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що він ознайомився з оскаржуваною ухвалою лише 17.01.2022, оскільки з 13.01.2022 перебував у відрядженні, а 17.01.2022 підсистеми "Електронний суд" та "Єдиний державний реєстр судових рішень" не працювали, тому просить визнати причини пропуску строку поважними.

Обґрунтовуючи вимоги скарги захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість рішення суду першої інстанції, яке постановлене з порушенням вимог національного та міжнародного законодавства. Захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведені обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебування на волі та матеріали провадження не містять жодних доказів, які б підтверджували існування хоча б одного наведеного у клопотанні прокурора ризику. Указує на те, що ОСОБА_6 від правосуддя не ухилявся, проживав на території України за місцем його постійного проживання у м. Запоріжжі, а також обвинувачений та його родина не впливали на свідків та експертів, які вже допитані у цьому провадженні.

Разом з тим, апелянт звертає увагу, що ОСОБА_6 було взято під варту 06 квітня 2020 року, та він приблизно 2-х років тримаєтьтся під вартою. При цьому, зазначає, що кожна ухвала про продовження строку тримання під вартою не містить належного обґрунтування неможливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

До того ж, захисник указує на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, непрацездатних родичів, які страждають на хронічні захворювання, працював тренером до затримання й мав стабільний дохід, однак суд безпідставно не взяв ці обставини до уваги. З урахуванням наведених обставин, на думку апелянта, ухвала підлягає скасуванню з обранням іншого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на те, що від обвинуваченого надійшла заява про відмову від участі у судового засідання та будь-яких заяв про відкладення розгляду провадження не надходило, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що під час судового засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, а копію ухвали апелянт отримав лише 17.01.2022. За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з метою забезпечення доступу до правосуддя, вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали та приходить до висновку, що його слід поновити.

При вирішенні питання законності судового рішення, ухваленого, зокрема, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000239 від 11.02.2020, зокрема щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 258 КК України.
На стадії досудового розслідування 07.04.2020 Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська ОСОБА_6 обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неодноразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції, останній раз 04 січня 2022 року.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, та відсутності підстав для задоволення клопотання захисника.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, який є особливо тяжкий, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, зокрема ОСОБА_6 , який має зареєстроване місце проживання, за яким фактично не проживає, не одружений, має малолітнього сина, є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, раніше судимий за вчинення умисного злочину, а також існування обставини погроз фізичною розправою потерпілому ОСОБА_9 під час досудового розслідування, та дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, експертів та вчиненити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання апелянта на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, непрацездатних родичів, які страждають на хронічні захворювання, працював тренером та мав стабільний дохід, то ці обставини були об`єктом дослідження суду при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Окрім того, суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, та обставини провадження, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_5 пропущений строк на оскарження ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 .
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4