Справа № 467/728/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000073 від 12 липня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 10 липня 2021 року, більш точного часу досудовим слідством встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи на ставку в с. Новокрасне, Первомайського району, Миколаївської області, де на грунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_6 , після чого в нього виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступню тяжкості.

Реалізуючи задумане, переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_4 наніс не менше одного удару в область голови ОСОБА_6 в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рубаної рани лівої брови, носової кровотечі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що 10 липня 2021 року, біля 2-х годин він перебував на ставку в АДРЕСА_1 , де на грунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_6 , після чого вдарив кулаком правої руки в ліве око ОСОБА_6 , від чого тоц впав на землю. з причиненими потерпілому тілесники ушкодження згоден. Шкоду, заподіяну потерпілому даним кримінальним правопорушенням, ним не відшкодовано. Заявлений цивільний позов визнав частково. Просив задовольнити позов в частині стягнення матеріальних збитків в повному обсязі, та про задоволення вимог в частині моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Потерпілий та законний представник неповнолітнього потерпілого надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Представник потерпілого ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив. що обвинувачений щодо обставин події вчиненого ним кримінального правопорушення все розповів вірно. заявлений потерпілим цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Шкоду, заподіяну йому обвинуваченим даним кримінальним правопорушенням, останнім не відшкодовано. Міру покарання обвинуваченому просив призначити згідно закону.

Стороною обвинувачення надані та досліджені наступні докази:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 12.07.2021 року (а.с. 33);

- висновок експерта № 282-М від 16.07.2020 року згідно якого у ОСОБА_6 виявлено струс головного мозку, рубана рана лівої брови, носова кровотеча. дані тілесні ушкодження могли виникнути 10.07.2021 року від дії тупого твердого предмета (кулак) і відносяться до категорії легких, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. При падінні з висоти власного зросту у ОСОБА_6 на поверхню землі утворитися не могли. Потерпілому було нанесено не менш одного удару в ліву очну ділянку(а.с. 35-38).

Суд провів судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Вказані показання обвинуваченого щодо часу і місця, де відбувалися події, способу вчинення кримінального правопорушення, суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а саме: в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності або ж відсутності у обвинуваченого умислу та щодо способу вчинення кримінального правопорушення (злочину), а також наслідків, що настали.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження усіх зібраних в ході досудового розслідування доказів, так як повністю згодний з обставинами, встановленими досудовим слідством та визнає їх.

Обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю та деталях збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення та між собою, а тому вони не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

За такого, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження та правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності сумнівів в добровільності його позиції, роз`яснивши йому наслідки такого порядку розгляду справи та переконавшись, що він усвідомлює їх, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, представника потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, доведених перед судом і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України вчинив кримінальний проступок, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий,на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, однак за цією адресою не проживає, не працює, особливості й обставини вчинення кримінального проступку, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, ставлення до вчиненого, те, що на облікуу Арбузинського МРВ філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській області не перебуває, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, думку представника потерпілого щодо призначення міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу

Суд, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність тяжких наслідків та керуючись вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, потерпілим заявлено цивільний позов на суму 2392,12 гривень матеріальної шкоди та 10 000,00 гривень моральної шкоди.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, виходив з наступного.
В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Так, потерпілим на підтвердження заподіяння йому шкоди надано та долучено квитанції на підтвердження про понесені ним витрати під час лікування на загальну суму 2392,12 грн. Обвинуваченим дана сума не заперечувалась.
Тому, із врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позов у частині відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_6 підлягає задоволенню на суму 2392,12 грн.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ним втрати та з чого при цьому виходить.
Так, статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнововї) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В судовому засіданні представник потерпілого не навів суду достатніх переконань про можливість стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Однак, за встановлених судом в ході судового розгляду справи обставин, суд вважає, що потерпілий зазнав фізичного болю та фізичних і моральних страждань внаслідок нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень. За такого, і завдання потерпілому моральної (немайнової) шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
При цьому, із врахуванням положення ст. 128 КПК України та норм ЦК України, визначаючи розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав цивільний позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших, встановлених в судовому засіданні обставин, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання за доцільне частково задоволити вимоги заявленого ОСОБА_6 цивільного позову та стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь потерпілого/цивільного позивача моральну шкоду у розмірі - 5 000 (п`яти тисяч) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину підлягає частковому задоволенню, стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2392,12 грн. та в рахунок моральної (немайнової) шкоди 5000 грн.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 60 (шестидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020,00 (одна тисяча двадцять) гривень на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2392,12 (дві тисячі триста дев`яносто дві) гривні 12 коп. та в рахунок моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5000.00 (п`ять тисяч) гривень.
Речові докази:

- Медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; обстеження головного мозку КТ; рентген знімок; виписка із медичної картки стаціонарного хворого №1687/656; висновок лякаря отоларинголога; висновок лікаря невролога; результат огляду лікаря невролога- повернути ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1