н/п 1-кс/953/8057/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2021 р. Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, накладеному ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова 06.09.2019 у кримінальному провадженні №0002142 від 04.09.2019,-

ВСТАНОВИВ:
17.08.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, накладеному ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова 06.09.2019 у кримінальному провадженні №0002142 від 04.09.2019.

В обґрунтування клопотання заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.09.2019 року було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що вона є добросовісним покупцем, і арешт на квартиру порушує її права на приватну власність, арешт є незаконним.

До судового засідання заявник не з*явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду заяви, її представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, задовольнити.

Слідчий, які був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання в судове засідання не прибув, що не перешкоджає розгляду клопотання згідно вимог ст. 174 КПК України. Слідчий подав до суду заяву, в якій вказує, що квартира арештована є предметом кримінального правопорушення і зняття арешту може призвести до її відчуження, суттєво перешкодити інтересам досудового розслідування.

Дослідивши всі надані учасниками в обґрунтування заявленого клопотання та заперечень, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено за представленими матеріалами, що в провадженні СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002142 від 04.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова у кримінальному провадженні № 0002142 було накладено арешт на дану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження предмету кримінального правопорушення. Даних про скасування або зміну ухвали слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною другої даної статі передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Звертаючись до суду з клопотання про скасування арешту заявник посилається на те, що арешт є незаконним, однак будь-яких доказів на підтвердження зазначеного не надає.

Таким чином, слідчий суддя зазначає, що доводи про те, що арешт накладено необґрунтовано та доцільність арешту відпала є недоведеними та непідтвердженими належними доказами.

Встановлено, що арештоване майно є предметом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і має доказове значення у кримінальному провадженні.

Також, слідчий суддя погоджується з доводами про те, що зняття арешту з майна може зашкодити інтересам досудового розслідування та зашкодити відновленню порушених майнових прав потерпілого.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі.

При цьому, накладення арешту на майно по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції.

Згідно вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, дослідивши всі доводи заявника та представлені матеріали слідчий суддя зазначає, що порушень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, які б потягли за собою порушення права власності, у розумінні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи та третіх осіб не встановлено за результатами розгляду даного клопотання, на підставі тих доказів, що надані. Заявником не доведено, що в подальшому арешті майна відпала потреба, або що арешт накладено не обґрунтовано.

З урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України триває, слідчий суддя вважає, що арешт не втратив своєї актуальності, а тому клопотання є передчасним та задоволенню на теперішній час не підлягає, що не позбавляє заявника у разі наявності обґрунтованих підстав звертатись до слідчого судді чи суду повторно з даними клопотаннями, за наявними обгрунтуваннями.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 107, 174, 309, 372, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, накладеному ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова 06.09.2019 у кримінальному провадженні №0002142 від 04.09.2019 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1