ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/50/22 Справа № 186/1508/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 від 28 вересня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_5 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Першотравенську, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Окрім того судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.
Так, 28 вересня 2020 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 перебував у квартирі АДРЕСА_3 . Там у нього , на ґрунті раптово виникших неприязних відносин, виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій - ОСОБА_9 , 1984 року народження.
Реалізуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 28 вересня 2020 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті потерпілій, бажаючи їх настання, тримаючи в руці ніж, який мав при собі для спричинення тілесних ушкоджень, раптово наніс ним ОСОБА_9 не менше трьох травматичних дій (ударів), якими потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення лівої половини грудної клітки, з пораненням лівої легені (рана №1), ускладнене гемопневмотораксом, проникаючого колото - різаного поранення черевної порожнини, з ушкодженням великого сальника (рана №4), ускладнене гемоперитоніумом, які, за своїм характером, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, тілесні ушкодження у вигляді колото - різаного поранення на правій молочній залозі, на межі зовнішнього та внутрішнього квадрантів (рана №2), на грудній клітці справа, по передньо - пахвинній лінії в проекції 5-6 міжребер?я (рана №3) за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), які утворилися від дії плоского колючо - ріжучого предмету, яким могло бути лезо ножа.
Від нанесених ударів потерпіла впала на підлогу, а ОСОБА_6 , вважаючи, що цього достатньо для настання її смерті, вийшов з квартири, чим покинув місце скоєння злочину, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, закривши кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обгрунтовуючи свої вимоги захисник, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, на переконання захисника, судом не було встановлено достатніх доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а усі допитані свідки та потерпіла жодним чином не вказували на наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння смерті потерпілій, а тому, з огляду на те, що чинним КПК України не визначено право суду на зміну кваліфікації кримінального правопорушення, захисник вважає, що провадження щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю. Окрім того, на думку захисника, судом було призначено занадто суворе покарання обвинуваченому, без належного врахування думки потерпілої, яка покладалася на розсуд суду, й особи обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, на переконання обвинуваченого, жодними доказами у провадженні не підтверджується закінчений замах та наявність у нього умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій. Обвинувачений вказує, що до кухні, де він нібито взяв ніж-знаряддя вбивства не заходив. Виходячи із протоколу огляду місця події, вказаний ніж вилучено не було, а його видала свідок ОСОБА_10 . При цьому, на ножі, дослідженому експертом, не вдалося виявити сліди крові. Обвинувачений звертає увагу й на суперечності між висновком експерта та показами потерпілої в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень. На переконання обвинуваченого, той факт, що потерпіла не мала до нього жодних претензій підтверджує його невинуватість, тому за невстановленністю достатніх доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні злочину, кримінальне провадження підлягає закриттю.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 не оспорював, що саме він наніс тілесні ушкодження потерпілій, однак заперечував, що бажав їй смерті. При цьому, зазначав, що не намагався викликати швидку допомогу, оскільки не міг цього зробіити через розряджений телефон й заради цього вибіг на вулицю, та вже не зміг повернутися.
Не зважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показами потерпілої та свідків.
Так, з показів потерпілої ОСОБА_9 видно, що 28.09.2020 ввечері до неї прийшов ОСОБА_11 , щоб дочекатися сина, та коли вона в кімнаті переодягалася, він підійшов до неї напівобороту лівою стороною, праву руку ховав за спиною, вона подумала, що якийсь подаруночок їй приніс, однак відчула удар в живіт, і у неї задзвеніло у вушах, стало жарко. Не пам`ятає моменту, як вона опинилася на підлозі, упала навзнак, тоді він сів їй на ноги, вона весь час дивилася на ніж, намагалася його руку впіймати своїми руками, порізала собі руки. Разом з цим, потерпіла підтвердила, що ніж був її, з кухні. Потім він встав з її ніг, вона хотіла піднятися, та він ударив її вище грудей, посередині та залишив її обіпертою під батарею, прийшла в себе від того, що він витирав їй обличчя сухою ганчіркою для миття підлоги з ванної кімнати й знову втратила свідомість. Наступного разу вона прийшла до тями він дзвінку телефону - їй дзвонив ОСОБА_11 о 19 годині 57 хвилин. Після цього вона зателефонувала матері, повідомила, що трапилося, однак та повідомила що не може приїхати, й потерпіла зателефонувала ОСОБА_12 . Весь час, до приїзу швидкої допомоги, їй надавали допомогу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили, що 28.09.2020, за телефонним дзвінком, вони разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , прийшли до квартири ОСОБА_9 , де в спальній кімнаті знайшли потерпілу, яка лежала на підлозі й одразу викликали «швидку» та поліцію. При цьому, повідомили, що за вказівкою працівника «швидкої» заткнули рани рушниками, які принесла ОСОБА_15 , й допомогали потерпілій, як могли.
Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_10 , яка вказала, що коли прийшла до картири сестри, побачила її лежачою на підлозі, за ліжком, де ОСОБА_16 та ОСОБА_19 тримали їй рушники на грудях.
З показів свідка ОСОБА_20 видно, що того дня, вночі, приблизно о 24.00 годині, він зателефонував татові, який сказав йому, що він у м.Павлограді, потім бабусі татовій мамі, яка повідомила, що тато їй не дзвонив, а написав СМС повідомлення.
З показів вказаних свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою, видно, що швидку допомогу викликали саме вони й, в свою чергу, до її приїзду надали потерпілій допомогу та не давали її втратити свідомість.
Разом цим, згідно з показами свідка ОСОБА_21 , восени 2020 року о 17 годині 30 хвилин Криворучко поселився до готелю «Горняк», вів себе спокійно, врівноважено, з виду був позитивний чоловік, а на наступний день його вже не було.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненому злочині підтверджується й дослідженими письмовими доказами у провадженні.
Відповідно до протоколу огляду квартири АДРЕСА_3 , та фототаблиці до нього, в спальній кімнаті, поряд з ліжком, на підлозі виявлено планшет «Ipad» білого кольору в білій шкіряній обгортці, на якій виявлено пляму бурого кольору, схожу на кров, на підлозі, на килимі виявлено 2 каблучки золотистого кольору. З поверхонь спального приміщення вилучено 2 сліди пальців рук, 4 сліди пальців рук вилучено з вхідних дверей квартири, 2 сліди з меблевої стінки зальної кімнати, 1 слід з чашки на кухні, виявлене під час огляду вилучено.
Згідно з протоколом огляду території приймального відділення КНП «Першотравенська МЛ» по вул. Шахтарської Слави, буд.№1, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, було оглянуто жіночий бюстгальтер тілесного кольору, на правій половині якого мається 2 механічні пошкодження у вигляді отвору, довжиною 2 см, на якому маються сліди бурого кольору, схожі на кров, жіноча футболка світлого кольору, з візерунками чорного кольору, на правій передній поверхні мається 2 механічні пошкодження у вигляді отвору, довжиною 2 см, маються сліди бурого кольору, схожі на кров. Зазначене підтверджується оглянутим судом відеозаписом.
Разом з цим, відповідно до протоколу огляду квартири АДРЕСА_4 та фототаблиці до нього від 29.09.2020, було оглянуто квартиру та мобільний телефон «Samsung» CH RS1J90925XK imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , який був наданий ОСОБА_22 , й при огляді соціальної мережі «Вайбер», у вкладці повідомлення від абонента « ОСОБА_23 », мобільний номер НОМЕР_3 , о 21 годині 50 хвилин 28.09.2020 було отримано повідомлення з текстом «Это сделал я. В порыве гнева. Она сказала, что у нее другой. Я не выдержал. Главное, чтобы она выжила. Побеспокойтесь за них, пожалуйста. Это моя последняя просьба. Прощайте. Я вас всех очень сильно люблю», та як пояснила ОСОБА_22 , це повідомлення їй було надіслано з мобільного телефону її сина ОСОБА_6 .
Відповідно до протоколу огляду речей та фототаблиці до нього від 29.09.2020, у 3 під`їзді, на 1 поверсі в будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_10 добровільно видала кухонний ніж рожевого кольору, з пластиковою рукояткою рожевого та чорного кольору, лезо металеве, покрите рожевою фарбою, при візуальному огляді ножа, слідів на ньому виявлено не було, та ганчірку синього кольору.
Висновком експерта №8-862 від 30.10.2020 та фототаблиці до нього, на рукоятці наданого на дослідження ножа встановлена наявність поодиноких клітин з ядрами, генетичні ознаки яких не встановлені, в зв`язку з недостатньою кількістю ДНК.
Згідно з довідками КНП «Першотравенська МЛ» від 28.09.2020 та від 29.09.2020, о 20 годині 50 хвилин 28.09.2020 у приймальне відділення КНП «Першотравенська МЛ» була доставлена ОСОБА_9 з діагнозом множинні проникаючі колото-різані рани грудної клітки та черевної порожнини та знаходиться на лікуванні.
Відповідно до листа директора КНП «Першотравенська міська лікарня» від 01.10.2020, 28.09.2020 о 20 годині 50 хвилин каретою швидкої допомоги доставлена у вкрай тяжкому стані ОСОБА_9 , з ножовим пораненням в ділянці грудної клітки та живота. При огляді: в 4 міжребер`ї зліва колото-різана рана 4х1см з кровотечею, при зондуванні проникаюча в грудну порожнину, в ділянці живота: праве бідребер`я рана 3х0,4см, глибиною 12см, не проникаюче, в ділянці пупа праворуч проникаюча рана 4х1см, в правій здухвенній ділянці непроникаюче поранення 3х0,5см, діагноз після операції: проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з пораненням лівої легені, кровотеча, гемопневмоторакс, проникаюче поранення черевної порожнини, гемоперитоніум, пошкодження великого сальника.
Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 29.10.2020, ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_3 розповіла та показала на статистові, як ОСОБА_11 наносив їй тілесні ушкодження 28.09.2020, показала місце, де вона стояла, яким чином до неї підходив ОСОБА_11 , як тримав у руці ніж, як саме наносив удари. Зазначені обставини підтверджуються оглянутим відеозаписом, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту від 29.10.2020.

Згідно з висновком експерта судової трасологічної експертизи №19/104-17/2/405 від 12.10.2020, на передній поверхні футболки, вилученої 28.09.2020 у потерпілої ОСОБА_9 , наявні 7 наскрізних пошкоджень: 5 з якиї утворені в результаті дії колюче-ріжучого предмету (предметів), що має клинок з вістрям, обухом та гостро-заточеним лезом, типу ніж тощо; 2 - розташовані вертикально по центру та горизонтально від вирізів, утворилися в результаті розрізу інструментом типу ножиці тощо.
Відповідно до висновку експерта №291 від 09.11.2020 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пораненням лівої легені, ускладнене гемопневмотораксом, проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого сальника, ускладнене гемоперитоніумом, які утворилися від дії плоского колючо-ріжучого предмету, яким могло бути лезо ножа. Виявлені рубці утворилися внаслідок загоєння колото-різаних ран. Виявлені тілесні ушкодження на передній поверхні грудної клітки в середній третині груднини справа (рана №1) на правій молочній залозі на межі зовнішнього та внутрішнього квадрантів (рана №2), на грудній клітці справа по передньо-пахвинній лінії в проекції 5-6 міжребер`я (рана №3), на передній черевній стінці справа від пупка на 5 см (рана №4), загальною кількістю 4. Враховуючи кількість та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 спричинено не менше 3 травматичних дій (ударів), не виключена можливість, що рана №2 та рана №3 могли утворитися від дії одного удару плоским колючо-ріжучим предметом. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, вони могли утворитися в термін і при обставинах, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, та в наданій медичній документації, тобто 28.09.2020. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пораненням лівої легені (рана №1), ускладнене гемопневмотораксом, проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого сальника (рана №4), ускладнене гемоперитоніумом, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення на правій молочній залозі на межі зовнішнього та внутрішнього квадрантів (рана №2), на грудній клітці справа по передньо-пахвинній лінії в проекції 5-6 міжребер`я (рана №3), за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше, як три тижні (21день). Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, механізм утворення, їх локалізацію, кількість, потерпіла ОСОБА_9 могла знаходитися у вертикальному та близькому до такого положенні, та була повернута передньою поверхнею тулубу до нападника.
Разом з цим, висновком експерта №292-Д від 09.11.2020 підтверджено, що характер тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізація, механізм утворення, могли утворитися за обставин, на які вказала потерпіла ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту.
При цьому, згідно з протоколом огляду оптичних дисків від 29.09.2020, з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «КаПо» по вул.Молодіжна, м.Першотрпавенська, Дніпропетровської області від 29.09.2020, до магазину заходить особа чоловічої статі, яка за зовнішніми ознаками є ОСОБА_6 .
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Що стосується доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_11 складу інкримінованого злочину, то колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у проваджені та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів, з огляду на таке.
Так, ОСОБА_6 інкримунується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині, яке не було закінчене з причин, які не залежали від волі особи, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесних ушкоджень є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.
За приписами ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом, а згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.
За встановлених судом обставин, ОСОБА_11 , тримаючи в руці ніж, який мав при собі для спричинення тілесних ушкоджень, раптово наніс ним ОСОБА_9 , зокрема, не менше 3 травматичних дій (ударів), якими потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення лівої половини грудної клітки, з пораненням лівої легені, ускладнене гемопневмотораксом, проникаючого колото - різаного поранення черевної порожнини, з ушкодженням великого сальника, ускладнене гемоперитоніумом, колото - різане поранення на правій молочній залозі, на межі зовнішнього та внутрішнього квадрантів, на грудній клітці справа, по передньо - пахвинній лінії в проекції 5-6 міжребер?я, та після спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 вийшов з квартири.
При вирішенні питання про наявність умислу у обвинуваченого саме на вбивство потерпілої, апеляційний суд зважає і на перед та посткримінальну поведінку обвинуваченого, а також, відносини між потерпілою та обвинуваченим, які в останній час були неприязними, й те, що потерпіла сама впустила ОСОБА_6 до квартири та не становила для нього небезпеки, в той час, як ОСОБА_11 , заздалегідь підготувавши знаряддя вбивства, завдав їй ударів в життєво важливі органи, зокрема в область лівої частини грудної клітини, механізм їхнього спричинення, знаряддя злочину, рішучість та динаміку дій обвинуваченого на місці події. При цьому, обвинувачений, маючи можливість викликати швидку допомогу, про що він стверджував в апеляційній скарзі, такою не скористався, покинув потерпілу на підлогі квартири в непритомному стані, не намагався покликати на допомогу, а навпаки, розуміючи тяжкість вчиненого ним діяння, почав переховуватися від органу досудового розслідування та був затриманий тільки через деякий час - 06.10.2020.
Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_11 мав прямий умисел саме на позбавлення життя потерпілої і вчинив для цього всі необхідні дії, однак злочинний результат не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки потерпіла прийшовши до тями змогла покликати на допомогу.
Щодо тверджень сторони захисту про спричинення тілесних ушкоджень в результаті самозахисту, то на переконання колегії суддів, вони є неспроможними та не узгоджуються з позицією потерпілої, яка заперечувала факт нанесення будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченому, та матеріали кримінального провадження не містять медичних даних про наявність у ОСОБА_6 слідів самозахисту.
Окрім того, згідно зі ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
При цьому, слід зазначити, що право на необхідну оборону виникає за наявності певних підстав, передбачених ч. 1 ст. 36 КК України, а саме: наявність суспільно небезпечного посягання або необхідність негайного його запобігання або припинення.
За обставинами кримінального провадження потерпіла не вчинила будь-які дії, які за характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені такими, що досягли ступеня суспільної небезпечності, властивого для злочину, і викликали би у ОСОБА_6 стан необхідної оборони, але, незважаючи на відсутність вищевказаних обставин, обвинуваченим були нанесені удари ножем потерпілій, в тому числі в область грудної клітки, якими спричинено птерпілій тяжкі тілесні ушкодження. Отже, підстав вважати, що обвинувачений, наносячи удари ножем потерпілій, й зважаючи на кількість цих ударів та їх спрямованість, - у життєво важливі органи, перебував у стані оборони, колегія суддів не має.
Посилання обвинуваченого на обставини виявлення та вилучення знаряддя вбивства - ножу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обвинувачений не заперечував сам факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ножем, який надала свідок ОСОБА_10 , та апеляційний суд розцінює ці доводи як лінію захисту обвинуваченого, з метою уникнення відповідальності за вчиненний злочин.
Всі інші, викладені в апеляційних скаргах доводи, були предметом перевірки судом першої інстанції та їм надана належна оцінка, інших доказів на підтвердження їх обгрунтованості стороною захисту надано не було.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційних скарг, за обставин, викладених у них, не має.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Також, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання у виді позбавлення волі, призначеного обвинуваченому в межах санкції інкримінованого злочину, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, має державні нагороди та відзнаки, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем служби, шкодує, що так вчинив, має на утриманні малолітнього сина, думку потерпілої, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність тих, що обтяжують - вчинення злочину щодо колишнього подружжя, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховування.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційних скаргах мотивів, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4