ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/459/21 Номер провадження 11-кп/814/918/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в склад

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 27 травня 2021 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середньо-спеціальна, тимчасово безробітній, розлучений, утриманців не має, не військовозобов`язаний, відповідно до ст. 89 України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 (в реж. відеоконференції)

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставин
Вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Згідно зі статтею 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановлено тривалість іспитового строку один рік.

Відповідно до частини 1 статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно вироку суду , в середині серпня 2020 року ОСОБА_7 проходив повз дачне домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 незаконно, без дозволу власника житла шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей проник до будинку, цим самим порушив право потерпілого ОСОБА_6 на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України, після чого вчинив дрібну крадіжку належного йому майна.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Потерпілий ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати через м`якість призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років обмеження волі, обґрунтовуючи свою апеляцію тим, що суд своє рішення в частині застосування ст. 75 КК України належним чином не мотивував .

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так , як убачається зі змісту апеляційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 1 ст.162 КК України , потерпілим у апеляційному порядку не оспорюються.

Не перевіряються зазначені обставини і апеляційним судом відповідно до положень ст.404 КПК України.

Що стосується доводів потерпілого про призначення м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та неправильне застосування судом ст. 75 КК України, то апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому , повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та звільняючи його від відбування призначеного покарання , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення , який є кримінальним проступком , обставини справи , дані про особу обвинуваченого , який відповідно до ст. 89 КК України не судимий , наявність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду і доводи апеляції цих висновків не спростовують.

При цьому , потерпілий в апеляційній скарзі , посилаючись переважно , тільки на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`якого покарання і на невмотивованість вироку суду в частині застосування до нього ст. 75 КК України , сам не наводить жодних мотивів щодо необхідності призначення більш суворого покарання і неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

При звільненні ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, і колегія суддів вважає , що саме за таких умов буде досягнута мета покарання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_7 , без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

___________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3