ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/148/22 Справа № 707/1104/21 Категорія: ч.2 ст.268 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника потерпілої представника потерпілоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001177 за апеляційною скаргою прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, українця, працюючого слюсарем в ФОП « ОСОБА_12 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано невинуватим та виправдано за відсутності в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднесено за рахунок держави ,

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 26 грудня 2020 року близько 22 год. 20 хв. керуючи технічно справним, відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/124-21/1260-ІТ від 19.03.2021, автомобілем ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в с.Червона Слобода по вул.Чигиринський Шлях Черкаського району Черкаської області зі сторони м.Черкаси у напрямку с.Леськи Черкаського району Черкаської області, проявив неуважність та порушив вимоги:

-п.2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Під час руху він, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись на автомобілі ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 по проїзній частині вул.Чигиринський Шлях в с.Червона Слобода Черкаського району Черкаської області зі сторони м.Черкаси в напрямку с.Леськи Черкаського району Черкаської області, під час виконання маневру повороту ліворуч на перехресті з вул.Гагаріна та поблизу буд. №1/28 по вул.Гагаріна, змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався по вул.Чигиринський Шлях зі сторони м.Черкаси в напрямку до с.Леськи Черкаського району Черкаської області.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпілий ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/258 від 12.04.2021, отримав тілесні ушкодження: травма голови із забоєм головного мозку тяжкого ступеня, травма грудної клітки з численними переломами ребер справа, переломом правої плечевої кістки, забоями обох легень з попаданням крові та повітря в плевральні порожнини, переломом правої лопатки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Спричинення потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-21/5497-ІТ від 30.04.2021, з порушенням водієм автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимог п.10.1. Правил дорожнього руху України.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад даного кримінального правопорушення.

Зазначено, що на підставі ретельного дослідження, наданих в ході судового розгляду доказів, суд прийшов до висновку, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення, не доводять порушення ОСОБА_8 вимог п.п.«б» п.2.3. ПДР України, п.10.1. ПДР України, та причинний зв`язок цього порушення з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . Зокрема, судом встановлено, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, повністю не знайшло свого підтвердження в ході проведеного судового розгляду даного кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано до суду достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів на доведення пред`явленого обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції від 14 грудня 2021 року через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки, поклавши обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

На думку прокурора, суд першої інстанції в супереч вимог ст.ст.94, 370, 374 КПК України та роз`яснень п.22 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», не надав оцінки зібраним доказам окремо та в їх сукупності, побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_8 на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази обвинувачення, не проаналізував їх з точки зору взаємозв`язку з іншими досліджуваними доказами, ненавівши мотивів, з яких їх відкинуто.

Зазначає, що висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є припущенням суду, яке не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Судом не взято до уваги та не відображено в мотивувальній частині вироку повністю показання обвинуваченого ОСОБА_8 . Тоді як із рішення суду не вбачається, які саме покази ОСОБА_8 узгоджуються з іншими доказами. Більше того, у рішенні суду взагалі відсутні покази ОСОБА_8 , які він надав під час судового засідання, яке відбулося 01.11.2021, незважаючи на те, що вони абсолютно протилежні тим показам, які були надані ним під час першого допиту в судовому засіданні під час судового слідства, а також під час досудового розслідування, зокрема, при проведенні слідчого експерименту та покладені в основу двох судових автотехнічних експертиз, проведених як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, які в подальшому покладено в основу обвинувачення. В судовому засіданні 01.11.2021 обвинувачений вказав абсолютно інші дані, які суттєво впливають на висновки експертів при проведенні відповідних судових автотехнічних експертиз.

Вважає, що судом передчасно та необґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про призначення експертизи, висновка якої могли б суттєво вплинути на прийняття рішення по справі. Тобто, під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вказує, що суд не надав оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, якими встановлено причинний зв`язок в діях ОСОБА_8 до вчинення ДТП, при цьому допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показам обвинуваченого і не надав належну правову оцінку всім доказам в сукупності, ухвалив невмотивований вирок.

На апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості судового рішення і відсутності підстав для задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не належить.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Статтею 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Серед засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

При встановленні обставин, передбачених ч.1 ст.373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок, який має відповідати вимогам ч.3 ст.374 КПК України.

Перевіривши, в межах повноважень наданих ст.404 КПК України, обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів вважає, що місцевим судом виконані вимоги ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку, тому будь-які підстави, передбачені ст.409 КПК України для його скасування, на чому наполягає сторона обвинувачення, чи зміни відсутні.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що 26 грудня 2020 року близько 22-ї години, він на власному автомобілі ЗАЗ ДЕУ перебував в м.Черкаси. Поблизу зупинки «Літак», до його автомобіля, на заднє сидіння за водієм, сів потерпілий ОСОБА_14 та попросив підвезти до с.Червона Слобода. На автомобілі вони їхали зі швидкістю близько 50 км/год. ОСОБА_14 завчасно повідомив де потрібно повернути на ліво, а тому під`їжджаючи до повороту він зменшив швидкість до 10 км/год, і на відстані близько 60 метрів до повороту включив лівий поворот і почав наближатися до перехрестя. В дзеркало заднього виду він побачив світло фар автомобіля, який рухався позаду нього в попутному напрямку на значній відстані, в зустрічному напрямку автомобілів не було. Перед перехрестям практично зупинився, оскільки там був ще й пішохідний перехід, а потім почав маневр повороту. В цей час відбувся удар в задню ліву частину автомобіля. Що було далі обвинувачений не пам`ятає, оскільки прийшов у себе лише через два дні у лікарні. Вважає себе невинуватим, оскільки при маневрі повороту на ліво виконав всі необхідні вимоги ПДР України та не міг передбачити, що автомобіль під керуванням ОСОБА_13 , який рухався позаду нього, виїде в порушення розмітки на зустрічну смугу руху та буде рухатися з значним перевищенням швидкості і проігнорує покажчик лівого повороту, який був включений на його автомобілі. Крім того, обвинувачений пояснив, що візуально по світлу фар, він не мав змоги визначити швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_13 , розраховував, що той дотримується вимог ПДР України.

На думку сторони обвинувачення, винуватість ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наведених в обвинувальному акті фактичних обставин провадження, доводиться, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та письмовими матеріалами кримінального провадження: протоколом огляду місця події 26.12.2020, план-схемою та фототаблицею до нього; висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-21/1260-ІТ від 19.03.2021; висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-21/1262-ІТ від 17.03.2021; висновком судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/4162-ІТ від 12.04.2021; висновком транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/124-21/1260-ІТ від 19.03.2021; висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_14 № 02-01/258 від 12.04.2021; даними протоколу слідчого експерименту від 19.04.2021, план-схемою та фототаблицею до нього, висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-21/5497-ІТ від 30.04.2021.

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що вона є дружиною ОСОБА_14 26.12.2020 вона перебувала вдома в с.Червона Слобода, чекала чоловіка, який мав повернутися з роботи та по телефону повідомив, що буде близько 22-ї години. Після 22-ї год. 30 хв. її знайомий повідомив, що на перехресті по вул.Чигиринський Шлях сталася ДТП. На місці аварії вона побачила лікарів швидкої, які надавали допомогу ОСОБА_13 , знайшла сумку свого чоловіка, якого, зі слів працівників поліції, які перебували на місці ДТП, відвезли до 3-ї лікарні м.Черкаси. Автомобіль ЗАЗ ДЕУ знаходився зліва від вул.Чигиринський Шлях в кюветі, автомобіль ВАЗ вона не бачила.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції показав, що 26 грудня 2020 року після 21-ї години він побачив, що зіткнулися два автомобілі ДЕУ та ВАЗ, при цьому не бачив самого моменту ДТП. Він надавав допомогу водієві автомобіля ВАЗ, витягав його з машини та знімав клеми з акумулятора., потерпілого ОСОБА_14 побачив через деякий час на дорозі на зустрічній смузі руху і подумав, що він переходив дорогу і його збили. На думку свідка водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_13 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції, відмовився надавати покази на підстав ст.63 Конституції України.

Тоді як свідок ОСОБА_15 в судове засідання суду першої інстанції не з`явився, так як проходить строкову службу в ЗС України та відповідно до листа командира військової частини в зв`язку з карантинними обмеженнями, не має можливості прибути до суду, за таких обставин прокурор відмовився від його допиту.

Судом першої інстанції також безпосередньо досліджено наступні письмові докази сторони обвинувачення, зокрема дані:

- протоколу огляду місця події від 26.12.2020, план-схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого 26.12.2020 в с.Червона Слобода Черкаського району по вул.Чигиринський Шлях поблизу зупинки громадського транспорту на нерегульованому перехресті поблизу дії дорожніх знаків 2.1., 5.35.1., 5.45. ПДР України, при видимості дороги 150 метрів, було визначено положення автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сліди гальмування лівого переднього колеса, правого переднього колеса автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 , подряпини на дорожньому покритті, слід юзу/ковзання автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід гальмування коліс автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-21/1260-ІТ від 19.03.2021, про те, що до моменту ДТП деталі рульового керування, ходової частини та гальмівної системи автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували в працездатному стані;

- висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-21/1262-ІТ від 19.03.2021, про те, що до моменту ДТП деталі рульового керування, ходової частини та гальмівної системи автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 перебували в працездатному стані;

- висновку судової автотоварознавчої експертизи № СЕ - 19/124- 21/4448 - АВ від 16.04.2021, про те, що ринкова вартість автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 26.12.2020 становила 54632, 00 грн., розмір матеріального збитку становить 54632,00 грн.;

- висновку транспортно - трасологічної експертизи № СЕ - 19/124- 21/4162-ІТ від 12.04.2021, про те, що в первинний контакт вступала задня ліва бокова частина автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передня частина автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Кут між вісями автомобілів ВАЗ та ДЕУ у момент первинного контакту знаходився в межах 115±5. Як саме розміщувалися автомобілі в момент первинного контакту на проїзній частині встановити не представилося можливим;

- висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_14 № 02-01/258 від 12.04.2021, про те, що у ОСОБА_14 мали місце ушкодження: травма голови із забоєм головного мозку тяжкого ступеня, травма грудної клітки з численними переломами ребер справа, перелом правої ключиці, перелом правої плечової кістки, забій обох легень з попаданням крові та повітря в плевральні порожнини, перелом правої лопатки, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя;

- протоколу слідчого експерименту від 19.04.2021, планом-схемою та фототаблицею до протоколу, за участі ОСОБА_8 , який перебував в статусі потерпілого, в ході якого було перенесено сліди гальмування, зафіксовані в протоколі огляду, розміщено статичні автомобілі під відповідним кутом визначеним експертним шляхом. Було встановлено, що від початку сліду гальмування правого переднього колеса автомобіля ВАЗ до місця зіткнення, останній подолав відстань 21 метр. Встановлено, що автомобіль ДЕУ перед початком напрямку руху повністю зупинився, після чого продовжив свій рух;

- висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-21/5497-ІТ від 30.04.2021, про те, що швидкість руху автомобіля ВАЗ 2107030, р.н.з НОМЕР_2 на момент початку утворення слідів гальмування становила мінімально розраховану швидкість 113..120 км/год.

Перед початком зміни напрямку руху водій автомобіля ЗАЗ ДЕУ р.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був впевнитися в безпечності свого маневру та діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України.

У дорожній обстановці водій ВАЗ 2107030, р.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2., 12.3., 12.4., 14.6 а), в) ПДР України.

У момент виникнення небезпеки для руху водій ВАЗ 2107030, р.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_13 при розрахованій мінімальній швидкості 113…120 км/год не міг мати технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ЗАЗ ДЕУ д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , однак мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування в умовах місця пригоди при максимально дозволеній швидкості руху 50 км/год.

В причинному зв`язку з даною ДТП знаходиться не виконання вимог п. 10.1 ПДР України водієм ОСОБА_8 та не виконання вимог п.п.12.4., 14.6 а), в) ПДР України водієм ОСОБА_13 .

При цьому, в судовому засіданні суду першої інстанції за клопотанням прокурора та захисника було допитано експерта ОСОБА_18 , який пояснив, що він виконував експертний висновок № СЕ-19/124-21/5497-ІТ від 30.04.2021, який повністю підтримує.

Щодо відповіді на питання №2, то на думку експерта ОСОБА_18 ОСОБА_8 порушив вимоги п.10.1. ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. До цього переконання він прийшов відповідно до методичних рекомендацій, разом з тим зазначив, що в використаній ним методичні літературі нічого не зазначено, про перевищення швидкості водієм, який рухається в попутному напрямку. Але на його думку, він особисто зміг би вірно оцінити дану дорожню обстановку та зрозумів би, що автомобіль під керуванням ОСОБА_13 значно перевищував швидкість, а тому і прийшов до переконання про наявність причинного зв`язку в діях водія ОСОБА_8 з даною ДТП. Експерт зазначив, що слідчий експеримент, щодо можливості ОСОБА_8 , при виконанні маневру повороту на ліво, визначити з якою швидкістю рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_13 , який знаходився в цей час на відстані понад 100 метрів до місця зіткнення і чи перевищував він швидкість, і на скільки, органами досудового розслідування не проводився і відповідний протокол йому не надавався.

Також експерт пояснив в суді першої інстанції, що на момент виконання маневру повороту на ліво ОСОБА_8 , автомобіль під керуванням ОСОБА_13 знаходився на відстані понад 100 метрів до місця зіткнення і при дотриманні ОСОБА_13 дозволеної швидкості руху 50 км/год, його автомобіль мав би зупинитися на відстані понад 30 метрів до місця зіткнення.

Разом з тим, за клопотанням сторони захисту судом першої інстанції було досліджено висновок експерта №СТ/40Е-21 від 08.06.2021, згідно якого, зіткнення автомобіля ВАЗ 2107030, д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 з автомобілем ЗАЗ ДЕУ, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , з моменту початку руху останнім за фактичної на момент ДТП дорожньої ситуації при умові, що автомобіль під керуванням ОСОБА_13 рухався з максимально дозволеною швидкістю в населеному пункті 50 км/год не відбулося б.

В свою чергу, допитаний судом першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, експерт ОСОБА_19 пояснив, що він на замовлення сторони захисту виконав експертний висновок №СТ/40Е-21 від 08.06.2021, який повністю підтримує. Експерт зазначив, що на його переконання на відстані 107 метрів, яка визначена, як мінімальна на якій знаходився автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_13 до місця зіткнення на момент початку маневру автомобіля ЗАЗ ДЕУ дотримувався дозволеної швидкості руху 50 км/год зіткнення не відбулося б.

Оцінивши надані прокурором та досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, приймаючи до уваги той факт, що усі сумніви й припущення підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого, а висунуте обвинувачення має ґрунтуватися виключно на підставі доказів, що відповідають критеріям, передбаченим ст.ст.85, 86 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження, в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, місцевим судом цілком повно, об`єктивно та всебічно досліджені здобуті та надані стороною обвинувачення докази і надано їм належну правову оцінку, на виконання вимог ст.94 КПК України, а доводи прокурора про протилежне, визнає безпідставними.

Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора про доведеність зібраними в кримінальному провадженні доказами того факту, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому органом досудового розслідування кримінальне правопорушення і в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Об`єкт даного кримінального правопорушення проявляється у безпеці дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.

Суб`єктом даного кримінального правопорушення є осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах, насамперед Правилах дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст.286.

З суб`єктивної сторони даний злочин визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Як встановлено судом першої інстанції під час судового розгляду, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні п.п.2.3. б) та 10.1. Правил дорожнього руху України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Як доказ вини обвинуваченого в порушенні правил дорожнього руху, суду першої інстанції надано висновок експерта № СЕ-19/124-21/5497-ІТ від 30.04.2021, згідно якого швидкість руху автомобіля ВАЗ 2107030 д.н.з НОМЕР_2 на момент початку утворення слідів гальмування становила мінімально розраховану швидкість 113..120 км/год.

Перед початком зміни напрямку руху водій автомобіля ЗАЗ ДЕУ д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був впевнитися в безпечності свого маневру та діяти відповідно до вимог п.10.1. ПДР України.

У дорожній обстановці водій ВАЗ 2107030, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2., 12.3., 12.4., 14.6. а), в) ПДР України.

У момент виникнення небезпеки для руху водій ВАЗ 2107030, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_13 при розрахованій мінімальній швидкості 113…120 км/год не міг мати технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ЗАЗ ДЕУ д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , однак мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування в умовах місця пригоди при максимально дозволеній швидкості руху 50 км/год.

В причинному зв`язку з даною ДТП знаходиться не виконання вимог п.10.1. ПДР України водієм ОСОБА_8 та не виконання вимог п.п.12.4., 14.6. а), в) ПДР України водієм ОСОБА_13 .

Зазначений висновок викликав у суду сумнів у його обґрунтуванні, щодо надання експертом відповіді на питання №2 , а саме, що до дій водія ЗАЗ ДЕУ, р.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_8 . Експерт надаючи відповідь на питання № 2, зазначив, що за викладених дорожніх умов, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності п.10.1. ПДР України, а саме перед початком зміни напрямку свого руху повинен був впевнитися у безпечності свого маневру і ці його дії є в причинному зв`язку з даною ДТП. Обґрунтування вказаного висновку експерт ОСОБА_18 в своєму дослідженні не наводить.

При цьому, будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснив, що на його думку, дійсно є наявність причинного зв`язку в діях водія ОСОБА_8 з даною ДТП, оскільки останній перед маневром повороту на ліво мав би пересвідчитися і зрозуміти, що автомобіль ВАЗ 2107030 під керуванням ОСОБА_13 , який в цей час перебував на відстані понад 100 метрів від місця зіткнення та в порушення ПДР України рухається по зустрічній смузі руху, зі швидкістю, яка більше ніж на 63…70 км/год перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті.

Разом з тим, яким чином водій ОСОБА_8 в зимовий період, темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, лише по світлу фар автомобіля, який рухається в попутному напрямку на відстані понад 100 метрів, міг встановити його швидкість та полосу руху на якій він знаходиться, експерт суду не пояснив, лише зазначив, що на його думку, він особисто зміг би вірно оцінити дану дорожню обстановку, а тому і прийшов до переконання про наявність причинного зв`язку в діях водія ОСОБА_8 з даною ДТП.

В свою чергу, на думку суду першої інстанції, без проведення слідчого експерименту в умовах наближених до умов при яких настала ДТП, не можливо визначити, чи міг водій, який здійснює маневр повороту на ліво, в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, визначити з якою швидкістю та в якій полосі по заду рухається в попутному напрямку автомобіль, щоб прийняти вірне рішення, щодо безпечного виконання маневру.

Крім того, на думку місцевого суду, не може бути поставлено обвинуваченому у провину, те що він при виконанні маневру повороту на ліво фактично дотримався всіх вимог ПДР України, а саме: здійснював маневр в дозволеному місці на перехресті доріг, завчасно включив покажчик повороту на ліво, при цьому зменшив швидкість, переконався у відсутності зустрічного транспорту, не міг і не повинен був передбачити можливість грубого порушення водієм ОСОБА_13 , який керував автомобілем ВАЗ 2107030, р.н.з НОМЕР_2 , п.п.12.4., 14.6. а), в) ПДР України, так як останній в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, здійснюючи маневр обгону, в недозволеному місці порушуючи горизонтальну розмітку, при цьому перевищуючи дозволену швидкість руху в населеному пункті мінімум на понад 60-70 км/год не надав перевагу у русі автомобілю ЗАЗ Деу під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у попутному напрямку та мав право у відповідності до п.1.4. Правил дорожнього руху України розраховувати, що водій ОСОБА_13 буде виконувати ці правила, що свідчить про відсутність в діях обвинуваченого вини у формі злочинної недбалості.

Для суду першої інстанції було очевидним, що у випадку коли б автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 зупинився перед поворотом і не здійснював маневр, або повертав на ліво з меншою чи із більшою швидкістю ніж він рухався в момент фактичних обставин, що склалися під час ДТП, зіткнення автомобілів могло не відбутися, тобто існує декілька варіантів дій обвинуваченого у разі яких зіткнення не відбулось і лише один варіант коли б не відбулося зіткнення - це коли свідок ОСОБА_13 виконав би вимоги п.п.12.4., 14.6. а), в) ПДР України.

Встановлені судом першої інстанції обставини, свідчить про відсутність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_8 , настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, які настали внаслідок, у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя потерпілому ОСОБА_14 , з чим цілковито погоджується і колегія суддів.

В свою чергу, зібрані та надані суду першої інстанції докази не дозволяли зробити однозначний висновок про винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , не давали підстав для усунення всіх сумнівів щодо доведеності обвинувачення, а тому суд тлумачив сумніви на користь обвинуваченого. Тоді як надані прокрором докази у своїй сукупності доводять саму подію ДТП, час та місце зіткнення, склад учасників ДТП, наявність тілесних ушкоджень в потерпілого, але не доводять беззаперечно вину ОСОБА_8 .

За результатами судового розгляду, судом першої інстанції встановлено, що органом досудового розслідування досудове розслідування проведено не повно, однобічно та упереджено, так як необхідні і обов`язкові слідчі (розшукові) дії не проведені, а саме слідчий експеримент, щодо можливості водія ОСОБА_8 , при виконанні маневру повороту на ліво, в умовах, що склалися на момент ДТП, визначити з якою швидкістю рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_13 , який знаходився в цей час на відстані понад 100 метрів до місця зіткнення і чи перевищував він швидкість, і на скільки.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав, що сторона обвинувачення не надала беззаперечних доказів, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.«б» п.2.3 ПДР України, п.10.1 ПДР України, а навпаки із наведених і не спростованих доказів кримінального провадження вбачається, що він своїми діями не впливав на механізм розвитку даної події і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклими наслідками. А тому ці обставини є лише припущенням обвинувачення і нічим об`єктивно не підтверджені та не свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

З врахуванням вищевикладеного, встановлені судом першої інстанції обставини та наявні у матеріалах кримінального провадження докази, на яких ґрунтується обвинувачення, не доводять порушення ОСОБА_8 вимог п.п. «б» п.2.3. ПДР України, п.10.1. ПДР України та причинний зв`язок цього порушення з виникненням ДТП та її наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Згідно заявлених прокурором апеляційних вимог, він просить скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 14.12.2021 через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ст.409 КПК України прокурором в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних даних, які б слугували безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку.

В апеляційній скарзі прокурор, окрім іншого, просить суд апеляційної інстанції повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні прокурором не наведено, а колегією суддів не встановлено, останньому відмовлено в задоволенні клопотання про повторний допит обвинуваченого та дослідження письмових доказів, що були предметом оцінки суду першої інстанції. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з твердженнями прокурора про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що, на думку прокурора, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, оскільки такі доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

При цьому, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду прокурором не наведено переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про недоведеність в діянні обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи прокурора про те, що місцевим судом фактично не оцінено докази обвинувачення є неспроможними, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, яке відповідає критеріям ст.370 КПК України щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Тоді як відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання прокурора про призначення експертизи, не вказує на його незаконність та допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Колегія судів вважає необґрунтований доводи прокурора щодо неврахування показів ОСОБА_8 , які на його думку різняться, оскільки вказана різниця в показах є несуттєвою та не впливає на висновки суду першої інстанції про недоведеність вини останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та належної оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдав останнього на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 , апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, п.1 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати , -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді