Дата документу 07.02.2022 Справа № 311/793/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/793/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/661/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

У судовому засіданні суддя ОСОБА_4 заявив самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2015 року ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України (т. 6 а.п. 117-126).

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року, до складу якої входили судді ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 задоволено частково, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК Українискасовано та призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду (т. 6 а.п. 220-228).

У вказаній ухвалі апеляційного суду суддя ОСОБА_4 вже висловлював свою думку з приводу оцінки, наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема звернуто увагу на те, що відомості щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, вчинених 24.01.2013 року та 31.01.2013 року, в порушення положень ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, не були внесені до ЄРДР, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 2 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування щодо цих епізодів було неможливе.
Крім того, висловлено думку з приводу наявності в діях правоохоронних органів ознак провокації.

Між тим, наразі оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні, місцевий суд, зокрема, зазначив, що докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, отримані до дати внесення відповідних відомостей до ЄРДР 22.03.2013 року, тобто не в порядку, встановленому цим Кодексом, по епізодам від 24.01.2013 року та 31.01.2013 року, є недопустимими. Крім того, суд визнав недопустимими докази обвинувачення, отримані в ході проведення НСРД, оскільки вони були здобуті шляхом провокації.
На даний час вирок у вказаному кримінальному провадженні оскаржується прокурором з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, правова позиція судді ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні визначена та зафіксована в попередній ухвалі суду апеляційної інстанції від 21 квітня 2016 року.

Зазначені обставини можуть викликати у сторін кримінального провадження сумніви у об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_4 при апеляційному розгляді даного провадження.

Перевіривши матеріали провадження, вислухавши думку учасників процесу про відсутність заперечень щодо заявленого самовідводу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Матеріали кримінального провадження засвідчують участь судді ОСОБА_4 при апеляційному розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , в результаті якого постановлена ухвала, в мотивувальній частині якої, за обставин погодження із доводами апеляційної скарги сторони захисту, міститься посилання на наявність суперечностей в оцінці доказів та аналізу встановлених місцевим судом фактичних обставин справи (т. 6 а.п. 220-228).
Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні, місцевий суд, зокрема, зазначив, що докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, отримані до дати внесення відповідних відомостей до ЄРДР 22.03.2013 року, тобто не в порядку, встановленому цим Кодексом, по епізодам від 24.01.2013 року та 31.01.2013 року, є недопустимими. Крім того, суд визнав недопустимими докази обвинувачення, отримані в ході проведення НСРД, оскільки вони були здобуті шляхом провокації.
На даний час вирок у вказаному кримінальному провадженні оскаржується прокурором з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Слід констатувати, що правова позиція судді ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні вже визначена та зафіксована в попередній ухвалі суду апеляційної інстанції від 21 квітня 2016 року.
Колегія суддів приходить до переконання, що зазначені обставини можуть викликати у сторін кримінального провадження сумніви у об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_4 при апеляційному перегляді вироку.
Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

З огляду на об`єктивний критерій безсторонності суду, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу, в рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984 Європейський суд з прав людини зазначив, що «навіть видимість може бути важливою», «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.
З урахуванням висловлених суддею ОСОБА_4 в ухвалі апеляційної інстанції від 21 квітня 2016 року висновків по суті вказаної справи стосовно оцінки доказів, колегія суддів вважає, що заявлений самовідвід підлягає задоволенню, оскільки за вимогами ст. 75 КПК України участь судді у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, є недопустимою, так як не сприятиме сприйняттю суду як неупередженого.
Наведене аргументування узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 4 грудня 2018 року (справа № 165/108/16-к, провадження № 51-2458км18).

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

заявлений суддею ОСОБА_4 самовідвід задовольнити.

Кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, передати до канцелярії суду для визначення судді члена колегії для розгляду вказаного кримінального провадження у відповідності до положень ст. 35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4