Справа № 303/3938/16-к
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 , (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/13/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 04. 2017.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, судимий 29. 07. 2014 Франківським районним судом м. Львів за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 02 (два) роки, виправданий:

- за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України у зв`язку з тим, що недоведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 ;
- за ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді застави, до вступу вироку в законну силу - залишено без змін.
Речові докази: автомобіль марки «Аudi А6», зеленого кольору, Естонської Республіки, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на спецмайданчику Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Мукачево, вул. Добролюбова, 11; мобільний телефон марки «Samsung GTS 5610» сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung GT 1080» чорного кольору, ліхтарик з трьома магнітними фішками, металеву пластину з насічками, мішечок для дорогоцінних виробів, накладну №2134, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_7 ; автомобіль марки «Mitsubishi Outlander» 3.0, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на спецмайданчику Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Мукачево, вул. Добролюбова, 11; записник чорного кольору, з надписом на фронтальній поверхні «Note Book», візитниця чорного кольору марки «NERIKARPA», чохол коричневого кольору, без маркувань, чохол шкіряний темно-зеленого кольору, в середині якого знаходиться ключ до «болта секретки», газовий балончик «терен 4м»; бінокль сірого кольору з наявними на ньому написами «8Х21, 131м/1000 м.», блютуз гарнітура чорного кольору з маркуванням «plantronics», пристрій
-2-

для глушіння сигналів з мобільного з написами «СDMA/GSM», «GPS», «DCS»; адаптер «Місrо SD» з флеш карткою 8 гб., флеш картка білого кольору без маркування, флеш картка сірого кольору з маркуванням «ТОSНІВА», ключ до замка з маркуванням на ньому «Ельбор», 2 сім картки мобільного оператора «МТС», одна № НОМЕР_3 , та інша без номера, мобільний телефон марки «Samsung GT-E1200» чорного кольору, мобільний телефон марки «КЕNЕКSI», стального кольору, картки на знижку в АЗС «Окко» та «Shell», які знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області повернуто ОСОБА_8 ; ланцюжок з металу жовтого кольору, грошові кошти в сумі 2072 грн., 01(одна) купюра номіналом 2 грн., серії РЖ6968521; 2 купюри номіналом 5 грн., серії РВ0367421, П32242412; 1 купюра номіналом 10 грн., серії ПЖ5634564; 1 купюра номіналом 50 грн., серії СГ5797825; 10 купюр номіналом 200 грн., серії ЗВ8892712, МБ8528257, ЄЗ2083100, МБ4652319, КЖ8339332; ПА5340720, ЕФ0619388, КЙ7369809, ПБ7641824, К33770476, грошові кошти в сумі 510 євро, 1 купюра номіналом 10 євро, серії U5, 10 купюр номіналом 50 євро, серії S6, S7, Х4, S2, S4, Z3, Х8, Х3, S6, S5, які передано на зберігання до ТВБВ №10006/076 філії Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» - повернуто ОСОБА_8 ; годинник марки «Swatch» золотистого кольору з чорним ремінцем, ланцюжок з медальйоном з металу жовтого кольору, гаманець чорного кольору, купюра номіналом 200 грн., серії ПЗ 8938744; купюра номіналом 200 грн., серії ЄЗ 7937962; купюра номіналом 200 грн., серії КК 2006474; купюра номіналом 200 грн., серії ЗД 1245231; купюра номіналом 200 грн., серії ПГ 0411706; купюра номіналом 100 доларів США, серії В 07068556 А; купюра номіналом 500 грн., серії ПБ 8106673; купюра номіналом 500 грн., серії ПЗ 0220313; купюра номіналом 500 грн., серії АА 7673841; купюра номіналом 500 грн., серії УИ 7590779; купюра номіналом 500 грн., серії ФГ 3753858; купюра номіналом 500 грн., серії ФГ 3753859, купюра номіналом 20 фунтів, серії ЕН 37087993, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 повернуто ОСОБА_7 ; бірки до викраденого золотого ланцюжка та підвіски, ланцюжок виготовлений з металу жовтого кольору (золота), підвіску у вигляді хрестика виготовлену з металу жовтого кольору (золота), підвіску у вигляді медальйона виготовлену з металу жовтого кольору (золота) інкрустовану каменем, перстень (печатку) виготовлену з металу жовтого кольору, підвіску у вигляді хрестика виготовлену з металу жовтого кольору (хрестик церковний), що передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 повернуто останньому; DVD диск на якому збережено відеозапис проведення слідчого експерименту від 21. 05. 2016, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , DVD диск на якому збережено відеозапис проведення слідчого експерименту від 21. 05. 2016, за участю підозрюваного ОСОБА_8 залишено при матеріалах кримінального провадження.
Скасовано арешти, накладені відповідно до ухвал Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22. 05. 2016 на майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному 20. 05. 2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001089.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20. 05. 2016 приблизно о 12 год., за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись у м. Мукачево, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю мешканців квартири, переконавшись, що їх дії не помічають сторонні особи, за допомогою заздалегідь підготовленої відмички, відімкнули замок вхідних дверей та проникли до квартири. В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на

-3-

незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись у квартирі, з полички, прикріпленої до стіни в дитячій кімнаті, таємно викрали гроші в сумі 120 грн., а також з меблевої стінки у вітальній кімнаті, майно бувше у використанні, а саме: ланцюжок виготовлений із золота 585 проби, вагою 4,77 гр. вартістю 4637,00 грн.; підвіску у формі широкого хрестика, виготовлену із золота 585 проби, вагою 2,25 гр. вартістю 1944,00 грн.; підвіску у формі хрестика з розп`яттям виготовлену із золота 585 проби, вагою 1,03 гр. вартістю 1000,00 грн.; хрестик церковний, виготовлений з металу жовтого кольору вартістю 25,00 грн.; каблучку (печатку), виготовлену з металу жовтого кольору вартістю 45,00 грн.; гроші в сумі 3 євро, що відповідно до довідки №1181 наданої ТВБВ №10006/076 філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» становить 84,00 грн.; гроші в сумі 1 долар США, що відповідно до довідки №1181 наданої ТВБВ №10006/076 філії-Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» становить 25,14 грн.; гроші в сумі 2800 грн. У результаті злочинних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли потерпілому ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну суму 10 680,14 грн.
Також, досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20. 05. 2016 працівниками відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, в ході проведення оперативно-розшукових заходів було отримано інформацію про те, що невідомі особи, які пересуваються на автомобілі марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , причетні до скоєння крадіжки на території м. Мукачево. У зв`язку з чим помічник оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_12 , разом з працівниками відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області виїхали на територію гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачево по вул. Лавківській, 1 Д, де знаходився вищевказаний автомобіль.
В подальшому, 20. 05. 2016 приблизно о 16 год., помічник оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_12 , знаходячись на території гіпермаркету «Епіцентр», побачив припаркований автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого підійшов ОСОБА_8 та став сідати в автомобіль. Працівник поліції ОСОБА_12 , виконуючи свої функціональні обов`язки, підійшов до ОСОБА_8 , представився і пред`явив йому службове посвідчення працівника поліції на, що ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що вказана особа є працівником поліції, перебуває на службі та виконує службові обов`язки, з метою перешкоджання законної діяльності працівника поліції щодо встановлення його особи та затримання, вчинив щодо ОСОБА_12 активні дії, а саме ОСОБА_8 , знаходячись у салоні автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в той час знаходився на парковці гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачево по вул. Лавківській, 1 Д, усвідомлюючи, що попереду його автомобіля знаходиться помічник оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_12 , умисно застосував фізичне насильство, яке виразилося у здійсненні наїзду автомобілем на вказаного працівника поліції, з метою перешкоджання законної діяльності працівників поліції щодо його затримання.
Згідно висновку судово-медичної експертизи Мукачівського міжрайонного відділення СМЕ за № 361/16 від 06. 06. 2016, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в поперековій області спини. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, внаслідок зіткнення з легковим автомобілем, і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Після чого ОСОБА_8 , з метою уникнення кримінальної відповідальності,

-4-

з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, однак біля транспортного мосту по вул. Автомобілістів в м. Мукачеві був зупинений та затриманий працівниками поліції.
Крім того, ОСОБА_8 досудовим розслідуванням обвинувачується в тому, що 20. 05. 2016 в період часу з 17 год. 40 хв. по 18 год. 40 хв., під час проведення огляду автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , в підлокітнику між передніми сидіннями салону автомобіля, працівниками Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області було виявлено та вилучено металевий предмет, який згідно висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України №1/231 від 07. 06. 2016 є кастетом і відноситься до категорії холодної зброї ударно-дробильної дії. Виявлений кастет ОСОБА_8 придбав весною 2015 року в м. Львів, після чого умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, незаконно перевозив в автомобілі марки «Mitsubishi Outlander» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , до виявлення та вилучення працівниками поліції.
За цими обвинуваченнями ОСОБА_8 судом першої інстанції виправданий у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим та в його діянні є склад цих кримінальних правопорушень.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд у вироку послався на заперечення ОСОБА_8 своєї причетності до вчинення цього злочину та неналежність доказів в цій частині обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки такі не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, зокрема: протоколу проведеного з ОСОБА_7 слідчого експерименту від 21. 05. 2016 та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом його проведення, під час якого ОСОБА_7 заперечив причетність ОСОБА_8 до вчинення крадіжки; протоколу проведеного з ОСОБА_8 слідчого експерименту від 21. 05. 2016 та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом його проведення, під час якого ОСОБА_8 заперечуючи свою причетність до крадіжки вказав на те, що про викрадені гроші та золоті вироби дізнався від ОСОБА_7 вже в машині, після того як останній вчинив крадіжку, а також протоколів огляду місця події, місцевості, автомобіля та вилучених предметів від 20. 05. 2016 та 23. 05. 2016, висновку експерта №11/404 від 17. 06. 2016, які не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення крадіжки.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, суд першої інстанції критично оцінив показання потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , оскільки вказані особи, будучи працівниками поліції, є зацікавленими особами, а також вказав про неузгодженість між собою показань потерпілого та свідків щодо місцезнаходження ОСОБА_12 біля автомобіля, яким керував ОСОБА_8 та пред`явлення потерпілим обвинуваченому службового посвідчення працівника поліції. Також суд першої інстанції зазначив про відсутність у висновку за результатами службового розслідування від 16. 06. 2016 відомостей щодо кримінального провадження в межах якого працівники поліції перебували на території автостоянки гіпермаркету «Епіцентр», а також не підтвердження висновком отримання потерпілим тілесних ушкоджень при виконанні ним службових обов`язків. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , оскільки він очевидцем події не був. Суд першої інстанції також послався на те, що із показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що вони діяли за погодженням з керівництвом та за відповідними вказівками керівництва, проте відомостей, на якій підставі та в межах

-5-

якого кримінального провадження, внесеного згідно ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проводились вказані дїї працівниками поліції, суду не надано. Окрім відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів законності дій працівників поліції під час їх перебування на території автостоянки гіпермаркету «Епіцентр», судом констатовано недоведеність органом досудового розслідування факту обізнаності обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_12 є працівником поліції і за встановлених в обвинуваченні обставинах знаходився при виконанні службових обов`язків, як і умисного здійснення на потерпілого ОСОБА_12 наїзду автомобілем та заподіяння йому легких тілесних ушкоджень. З огляду на наведене, суд виправдав ОСОБА_8 в цій частині обвинувачення.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, суд першої інстанції визнав недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також висновках експерта №1/231 від 07. 06. 2016, у зв`язку з визнанням недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 20. 05. 2016, відповідно до якого з автомобіля «Mitsubishi Outlander», д/н НОМЕР_2 , вилучено предмет зовні схожий на кастет та протоколу огляду предметів від 20. 05. 2016, вилучених з автомобіля «Mitsubishi Outlander». При цьому судом першої інстанції взято до уваги показання свідка ОСОБА_21 власника автомобіля марки «Mitsubishi Outlаnder» про те, що його син ОСОБА_8 рідко брав належний йому автомобіль та не був обізнаний, що в підлокітнику сховано кастет.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає про незаконність вироку суду першої інстанції, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінальних правопорушень. Просить вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 04. 2017 щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 ( чотири) роки 01 (один) місяць; за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки; на підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 01 (один) місяць; на підставі ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців. В обгрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 3 ст. 214, ст. ст. 233, 234, 237 КПК України та необґрунтовано визнав неналежними ряд доказів, які в сукупності з іншими доказами та показаннями свідків доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в тому числі за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 . Крім того прокурор зазначає про необґрунтоване визнання недопустимими ряду доказів при доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки протокол проведення огляду місця події від 20. 05. 2016, протоколи проведення огляду транспортних засобів, огляду та затримання транспортних засобів, показання потерпілих, свідків, протоколи проведених слідчих експериментів з підозрюваними, протокол огляду місця події від 23. 05. 2016, відповідно до якого викрадені речі знайдено на шляху слідування, висновок експертизи про вартість викраденого майна, в сукупності з іншими доказами, які безпідставно не прийнято судом до уваги, доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та в

-6-

подальшому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 345 КК України. Прокурором подавалися суду ухвали слідчого судді, якими у відповідності до ст. ст. 223, 234, 237 КПК України узаконено проведені огляди місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказує також на те, що викладені у вироку висновки, наведені в результаті дослідження протоколу експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам справи та даним цього слідчого експерименту, що містяться на відеозаписі слідчого експерименту з ОСОБА_22 , яким також підтверджується винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того прокурор зазначає, що, визнаючи неналежним доказом висновок за результатами службового розслідування від 16. 06. 2016, суд першої інстанції залишив поза увагою його зміст про підстави та мету перебування працівників поліції на території автостоянки гіпермаркету «Епіцентр», а також інформацію щодо кримінального провадження в рамках якого його прийнято. На його думку, оцінюючи критично показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_12 , суд не врахував положення ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо обов`язку працівника поліції пред`явити службове посвідчення на вимогу особи, що і було зроблено потерпілим ОСОБА_12 про, що у своїх показаннях зазначив допитаний судом свідок ОСОБА_18 , підтвердивши виконання поліцейськими вимог Закону України «Про Національну поліцію» щодо повідомлення обвинуваченому про статус поліцейського. Прокурор вважає, що наведені докази в сукупності з висновком експерта про отримання потерпілим ОСОБА_12 тілесних ушкоджень об`єктивно підтверджують доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 94 КПК України, упереджено оцінив кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в результаті чого дійшов помилкового висновку по наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

В частині виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України то, прокурор вказує на помилкове визнання судом першої інстанції недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , натомість безпідставне врахування показань свідка ОСОБА_21 володільця автомобіля та батька обвинуваченого, клопотання про допит якого на стадії досудового розслідування жодним учасником кримінального провадження не заявлялось, що свідчить про порушення судом вимог ч. 12 ст. 290 КПК України та недотримання вимог ст. 22 цього Кодексу щодо змагальності сторін при доведенні перед судом переконливості своєї позиції.

На думку прокурора, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не відповідав положенням ст. ст. 22, 84, 85, 87, 94 КПК України, що виключає постановлення судом першої інстанції законного та обґрунтованого вироку. Одночасно прокурор ставить питання про дослідження апеляційним судом надані стороною обвинувачення письмових доказів у кримінальному провадженні та повторний допит потерпілих та свідків у цьому ж провадженні.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які висловили заперечення щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора,

-7-

допитавши свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. А саме рішення має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також з`ясувати і інші обставини, передбачені ст. 368 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» від 13. 01. 2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06. 12. 1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

За приписами ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

-8-

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29. 06. 1990 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку належить зазначити - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджено всі обставини кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України та на підставі сукупності правильно оцінених доказів у цій частині обвинувачення з точки зору їх достатності для ухвалення обвинувального вироку, зроблено правильний висновок про недоведеність обвинувачення про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, що є підставою для його виправдання за цими статтями закону України про кримінальну відповідальність.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.

Допитаний у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 заперечив факт вчинення ним крадіжки, яка поставлена йому у вину та показав, що крадіжки не вчиняв, про її вчинення не знав, про факт її скоєння дізнався від працівників поліції. Також ОСОБА_8 показав, що 18. 05. 2016, йому зателефонував ОСОБА_7 та запропонував відпочинок у термальних водах Закарпаття. У зв`язку із чим, він взяв із собою ще одного товариша і 20. 05. 2016 зранку виїхав з міста Львова до м. Берегова на автомашині марки «Mitsubishi Outlander», яку взяв у батька. Оскільки дороги до місця відпочинку не знав, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , вони

-9-

зустрілися в м. Мукачево біля гіпермаркету «Епіцентр» приблизно о 09 чи 10 год. У даному місці залишив свій автомобіль, та разом із товаришем пересіли у автомобіль ОСОБА_7 - марки «Ауді», яким поїхали до ринку. У зв`язку з тим, що місто вони добре не знали, заїхали на якусь вулицю з будинками, де біля кіоску ОСОБА_7 зупинився з метою придбати цигарки та справити природні потреби. Вони всі троє вийшли з автомобіля, де він присів на лавку, його товариш залишився біля автомобіля, а ОСОБА_7 зайшов до під`їзду будинку. Пробувши декілька хвилин у під`їзді будинку, ОСОБА_7 вийшов, і вони всі разом поїхали в сторону центра міста. По дорозі ОСОБА_7 посварився із його товаришем, якого вигнав з автомобіля і вони поїхали далі у двох. Під час руху в автомобілі, ОСОБА_7 повідомив, що за ними їде весь час одна автомашина, тому він зупинився біля будинків та перейшов дорогу до місця, де знаходилася капличка «Божа Матір», де біля неї щось поклав, після чого вони поїхали далі. Що саме останній залишив у даному місці, він не знає. Щодо кастету, який був вилучений працівниками поліції з автомашини, ОСОБА_8 показав, що автомобіль марки «Mitsubishi Outlander» належить його батьку, яким він лише інколи користується для власних потреб, тому звідки взявся кастет в автомобілі не знає.
Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України під час судового розгляду не були спростовані стороною обвинувачення належними та допустимим доказами.
Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив показання ОСОБА_8 , ствердивши, що крадіжку з квартири АДРЕСА_2 вчинив сам, натомість ОСОБА_8 дізнався про вчинення ним цієї крадіжки тільки після затримання їх працівниками поліції. Також ОСОБА_7 показав, що викрадених речей ОСОБА_8 не передавав.

Потерпілий ОСОБА_11 власник квартири за адресою АДРЕСА_3 , в судовому засіданніпоказав, що 20. 05. 2016 приблизно о другій годині дня, додому прийшов старший син, який виявив, що двері квартири відкриті, але нічого йому не сказав. Приблизно о восьмій годині вечора до нього дому прийшли працівники поліції, які повідомили про крадіжку. Згодом виявив крадіжку близько 3000 грн. та матеріальних цінностей. Також потерпілий ОСОБА_11 ствердив, що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 добровільно і чітко показував, як він один проник до квартири, звідки викрав гроші та цінності. Приблизно через два місяці після крадіжки ОСОБА_7 вибачився перед ним та повернув викрадене, у зв`язку з чим будь-яких претензій до обвинуваченого не має.
На підставі таких показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_11 , судом першої інстанції зроблено висновок, що факт таємного викрадення належного останньому майна безумовно мав місце, проте їх показання, як і інші наявні в матеріалах кримінального провадження докази, не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Із вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені й інші докази, які були надані прокурором в обґрунтування обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України, зокрема: протоколи проведених з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слідчих експериментів від 21. 05. 2016, протокол огляду місця події від 23. 05. 2016, висновок експерта за №11/404 від 17. 06. 2016, протокол огляду квартири АДРЕСА_2 від 20. 05. 2016, протокол огляду та затримання автомобіля марки «Ауді 6» від 20. 05. 2016, протокол огляду предметів від 21. 05. 2016 вилучених з автомобіля марки «Ауді А6», протокол огляду автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» від 20. 05. 2016, протокол огляду предметів від 20. 05. 2016, що вилучені з автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» та протокол затримання цього автомобіля.

-10-

Так, з переглянутого судом слідчогоексперименту та дослідженого в суді протоколу його проведення від 21. 05. 2016 з участю ОСОБА_8 вбачається, що останній показав двір, до якого він прийшов разом з ОСОБА_7 та показав під`їзд, до якого зайшов ОСОБА_7 , а він в той час чекав у скверику поруч. Після того, як ОСОБА_7 вийшов з під`їзду, вони сіли до машини та поїхали. Вже перебуваючи в машині побачив у ОСОБА_7 гроші та золоті вироби, які по дорозі вони викинули.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23. 05. 2016, проведено огляд ділянки місцевості, а саме: дороги та прилеглої до неї території, що знаходиться в м. Мукачево на перехресті вул. Дзержинського - Д. Задора - Яворницького. При огляді розміщеного на перехресті пам`ятника «Діва Марія» у вигляді каплички, на його п`єдесталі було виявлено та вилучено ювелірні вироби, зокрема: ланцюжок, виготовлений з дорогоцінного металу жовтого кольору; підвіска у вигляді хрестика з металу жовтого кольору; підвіска у вигляді медальйона з металу жовтого кольору, інкрустована камінням; підвіска у вигляді хрестика з металу жовтого кольору; каблучка (печатка), виготовлена з металу жовтого кольору.

Згідно з висновком експерта за №11/404 від 17. 06. 2016 загальна залишкова вартість ювелірних виробів, виготовлених із золота, може становити 7581,00 грн., в тому числі: ланцюжок (4,77 г) - 4637,00 грн.; підвіска (2,25 г) - 1644,00 грн.; підвіска (1,03 г) 1000,00 грн. Загальна залишкова вартість виробів, виготовлених з металу жовтого кольору, може становити 70,00 грн., в тому числі: хрестик церковний 25,00 грн., каблучка (печатка) - 45 грн.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20. 05. 2016, огляд проведено в багатоквартирному будинку АДРЕСА_4 , вилучено замок (серцевину) з вхідних дверей до квартири, шкатулку та фотокартку зі спальні. Огляд проведено з 19 год. 40 хв. до 22 год. на підставі повідомлення 102.

Згідно протоколу огляду від 20. 05. 2016, об`єктом огляду є автомобіль «Ауді А6», універсал, зеленого кольору, номерні знаки НОМЕР_5 , припаркований на узбіччі по вул. Автомобілістів в м. Мукачево. В ході огляду автомобіля вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, маленький ліхтарик із трьома магнітними брелками, металева пластинка з насічками, мішечок для дорогоцінних виробів, накладна №2134. Огляд проведено з 18 год. 50 хв. до 19 год. 40 хв. на підставі повідомлення.

У відповідності до протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 20. 05. 2016 , оглянуто та затримано автомобіль «Ауді А6 Універсал», номерні знаки НОМЕР_5 . Затримання т/з здійснено у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно протоколу огляду предметів від 21. 05. 2016, вилучених з автомобіля «Ауді А6», оглянуто предмети, які вилучені з вказаного автомобіля.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20. 05. 2016, об`єктом огляду є автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , припаркований на узбіччі по вул. Автомобілістів в м. Мукачево. В ході огляду автомобіля вилучено: мобільний телефон марки «Keneksi», мобільний телефон «Samsung», гарнітур-навушник до мобільного телефону «Блутус», бінокль, газовий балончик «Терен-4», записник, візитниця, чохол, 2 sim-карти мобільного оператора МТС, 2 карти пам`яті флешки, адаптер «micrо SD» з картою пам`яті 8 GB, ключ з написом «Эльбор», чохол з ключем для болтів кріплення коліс, предмет зовні схожий на кастет, пристрій для перешкод зв`язку мобільного оператора з зарядним пристроєм до автомобіля, гаманець, в середині якого знаходились 2072 грн. та 510 євро, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію т/з, картки на знижку. Огляд розпочато о 17 год. 40 хв., закінчено о 18 год. 40 хв. на підставі повідомлення.

-11-

Згідно протоколу огляду предметів від 20. 05. 2016, оглянуто предмети, що вилучені з автомобіля «Mitsubishi Outlander».

Відповідно до протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 20. 05. 2016, оглянуто та затримано автомобіль «Mitsubishi Outlander». Затримання т/з здійснено в зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції оцінивши сукупність вказаних вище зібраних письмових доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, проаналізувавши показання обвинувачених, потерпілого ОСОБА_11 дав їм вірну, належну та правильну оцінку про їх неналежність у частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, оскільки вказані докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в цій частині обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції також вірно констатовано, що відповідно до ухвал Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, розглядались питання щодо надання дозволу на обшук іншого володіння особи та щодо накладення арешту на майно, на підставі клопотань слідчого, мотивованих надходженням о 22 год. 25 хв. - 20. 05. 2016 до Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області повідомлення від ОСОБА_11 про вчинену з його помешкання крадіжку. Проте, відомостей, які б свідчили про те, що на час проведення слідчих дій до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості щодо вчиненої 20. 05. 2016 крадіжки у ОСОБА_11 , у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, суду першої інстанції не надано. Більше того згідно показань потерпілого ОСОБА_11 про викрадення зі свого помешкання грошових коштів він дізнався від працівників поліції біля 20 год. - 20. 05. 2016, на час проведення слідчих дій заяву про вчинення кримінального правопорушення не писав та поліцію про злочин не повідомляв.
За встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів погоджується з тим, що докази, на які посилається сторона обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які зазначені у процесуальних документах слідчо-оперативних дій по виявленню, викриттю, фіксації злочинної діяльності та її документування, здобуті з грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та є недопустимими.

Згідно ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. ст. 89, 94 КПК України, зробив правильні висновки про неможливість покладення вищевказаних доказів в основу обвинувального вироку в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України. Отже доводи прокурора про, те, що вищезазначені докази є допустимими та належними, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини провадження, вирішив всі заявлені сторонами клопотання.

Тому доводи прокурора, наведені ним в апеляційній скарзі про неповноту та однобічність судового розгляду в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, є також необґрунтованими.

-12-

Даючи оцінку посиланню прокурора в апеляційній скарзі на те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , протоколами проведених слідчих експериментів та протоколом огляду місця події від 23. 05. 2016, відповідно до якого віднайдені викрадені речі, апеляційний суд відмічає, що показання потерпілого ОСОБА_11 даних про ймовірну чи зафіксовану ним причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення крадіжки із квартири АДРЕСА_2 та протокол огляду місця події від 23. 05. 2016 ділянки місцевості, а саме дороги та прилеглої до неї території, що знаходиться в м. Мукачево на перехресті вул. Дзержинського - Д. Задора - Яворницького, де були знайдені викрадені речі, не містять даних у підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

З цих же міркувань колегія суддів не погоджується з твердженням прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом залишено поза увагою відомості, отримані у ході слідчих експериментів, проведених з участю обвинувачених. Із досліджених апеляційним судом протоколів слідчих експериментів 21. 05. 2016, проведених з обвинуваченими вбачається, що ОСОБА_7 категорично заперечив причетність ОСОБА_8 до вчиненої ним крадіжки, а ОСОБА_8 заперечуючи свою причетність до крадіжки вказав, що про таку дізнався від ОСОБА_7 вже в автомобілі, після її вчинення останнім.

Відтак, доводи прокурора, про помилковість висновку суду першої інстанції щодо неврахування показань потерпілого ОСОБА_11 , протоколів проведених слідчих експериментів та протоколу огляду місця події від 23. 05. 2016 у зв`язку з тим, що такі доводять винуватість ОСОБА_8 у вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є необґрунтованими й повністю спростовані як вище наведеними доказами, так і матеріалами кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд враховує, що будь-які інші об`єктивні дані, які б спростовували показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та поза всяким розумним сумнівом свідчили б про те, що ОСОБА_8 . 20. 05. 2016 вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_7 крадіжку чужого майна з квартири АДРЕСА_2 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Наведені докази за відсутності інших, на переконання колегії суддів, не доводить вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а будь-яких інших об`єктивних доказів, які б підтверджували інкриміноване ОСОБА_8 діяння органом досудового розслідування не здобуто та стороною обвинувачення не надано, що давало суду першої інстанції підстави вважати, що вказані докази є недостатніми для об`єктивних висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тому останнього обґрунтовано виправдано за цим обвинуваченням у зв`язку із не доведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 в частині обвинувачення останнього за ч. 3 ст. 185 КК України, на які послався прокурор в апеляційній скарзі та які могли вплинути на правильність висновків суду, апеляційним судом не встановлено.

Доводи прокурора щодо безпідставного на його думку виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України апеляційний суд також відхиляє, з таких підстав.

-13-

Допитаний у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України не визнав та пояснив, що вказаного злочину не скоював. Ствердив, що автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який він інколи використовує для власних потреб, належить його батьку ОСОБА_21 . Звідки взявся у автомобілі вилучений працівниками поліції кастет не знає.
Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_21 - батько обвинуваченого ОСОБА_8 , показав, що придбавши у березні 2015 року автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , інколи підробляв на ньому, здійснюючи перевезення пасажирів. У листопаді - грудні 2015 року, після чергового перевезення пасажирів, виявив під килимком кастет, який побоявся викинути та сховав його у підлокітник між сидіннями про, що нікому не повідомляв. Ствердив, що обвинувачений ОСОБА_8 , який є його сином, не був обізнаний про те, що в автомобілі зберігається вказаний предмет.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що був присутній у якості понятого при огляді автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час якого було виявлено та вилучено кастет.
Також про вилучення кастету, підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , яка перебувала в складі слідчо-оперативної групи, що здійснювала огляд вказаного автомобіля, в результаті якого було виявлено та вилучено кастет.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, орган досудового розслідування також послався на протокол огляду автомобіля від 20. 05. 2016, згідно якого з автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучено предмет схожий на кастет та висновок експерта №1/231 від 07. 06. 2016, відповідно до якого, вилучений кастет є холодною зброєю.

Інших допустимих доказів на підтвердження факту носіння ОСОБА_8 кастета без передбаченого законом дозволу в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не здобуто.

Враховуючи викладене, достатні докази для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України відсутні, а тому доводи прокурора про необхідність постановлення нового вироку та засудження ОСОБА_8 також за ч. 2 ст. 263 КК України, є необгрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про те, що сторона обвинувачення не виконала свій обов`язок і в порушення вимог статей 91-94 КПК України не довела факт винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, форму вини, мотиви і мету вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене суд правильно зазначив, що вказані вище докази за правилами статті 87 КПК України у своїй сукупності не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку за ч. 2 ст. 263 КК України щодо ОСОБА_8 і повинні трактуватися на підставі ст. 17 КПК України та 62 Конституції України, як презумпція невинуватості на користь обвинуваченого.
Твердження в апеляційній скарзі прокурора про однобічну оцінку судом першої інстанції зібраних у справі доказів, у зв`язку з обґрунтуванням висновку про невинуватість ОСОБА_8 , окрім іншого, показаннями допитаного в якості свідка батька обвинуваченого ОСОБА_21 , колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки суд зобов`язаний та вправі досліджувати докази, як надані стороною обвинувачення, так і стороною захисту та надати їм відповідну оцінку.

-14-

При цьому, колегія суддів враховує, що тягар доказування відповідно до КПК України покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно визнав ряд доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, неналежними та недопустимими, не ґрунтуються на вимогах закону.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що органом досудового розслідування не представлено належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 263 КК України. Як встановлено додатковим дослідженням апеляційним судом доказів, перевіркою матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у суді першої інстанції у цій частині проведений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, обставини кримінального провадження досліджені всебічно, повно і об`єктивно, на підставі досліджених усіх представлених у провадженні матеріалів і неможливості отримання нових доказів, колегія суддів дійшла висновку проте, що судове рішення щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни в цій частині, відсутні.

Твердження прокурора стосовно того, що суд не спростував пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України є неспроможними, оскільки суд, дослідивши та проаналізувавши всі надані стороною обвинувачення докази, використав усі можливі правові механізми для встановлення істини по справі, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не доведено належними, достатніми та допустимими доказами вчинення ОСОБА_8 цих кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції з наведенням у вироку переконливих мотивів, виходячи із загальних засад кримінального судочинства верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності з дотриманням при цьому принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14. 02. 2008 у справі «Кобець проти України», прийшов до обґрунтованого висновку щодо виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України за недоведеністю, що ці кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим ОСОБА_8 . Судове рішення в цій частині відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, практиці Європейського Суду з прав людини, є законним, обґрунтованим, а тому підстав для його скасування в цій частині, за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо необґрунтованого рішення суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України за відсутністю в його діях складу цього злочину, з таких підстав.

Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

-15-

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності.
Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
За змістом п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29. 06. 1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Виходячи з цих вимог кримінального процесуального закону у мотивувальній частині виправдувального вироку викладаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним; аналіз і оцінка доказів, як тих, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду; вмотивований висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення; підстави для виправдання обвинуваченого (недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; недоведеність вчинення правопорушення обвинуваченим; недоведеність складу кримінального правопорушення в діянні обвинуваченого; відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПК); мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд тощо.
Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при постановленні вироку в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України дотримані не були, внаслідок чого судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок чого постановлено судове рішення, яке в цій частині не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підлягає скасуванню з таких підстав.

-16-

Зі змісту вироку вбачається, що, мотивуючи свій висновок про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, суд обрав вибірковий підхід до оцінки доказів та в порушення вимог кримінального процесуального закону, не дав оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності дослідженим в ході судового слідства та представленим у справі доказам обвинувачення в цій частині.

На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, при повторному дослідженні обставин, установлених під час кримінального провадження, апеляційний суд визнає об`єктивно встановленими наступні обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Так, судом встановлено, що 20. 05. 2016 працівниками відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, в ході проведення оперативно-розшукових заходів було отримано інформацію про те, що невідомі особи, які пересуваються на автомобілі марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 причетні до скоєння крадіжки на території м. Мукачева. У зв`язку з чим помічник оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_12 , разом з працівниками відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області виїхали на територію гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачеві по вул. Лавківській, 1 Д, де знаходився вищевказаний автомобіль.
В подальшому, 20. 05. 2016 близько 16 год., помічник оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_12 , знаходячись на території гіпермаркету «Епіцентр», побачив припаркований автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого підійшов ОСОБА_8 та став сідати в автомобіль. Працівник поліції Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_12 , виконуючи свої функціональні обов`язки, підійшов до ОСОБА_8 представився та пред`явив останньому службове посвідчення працівника поліції на, що ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що вказана особа є працівником поліції, перебуває на службі та виконує службові обов`язки, з метою перешкоджання законної діяльності працівника поліції щодо встановлення його особи та затримання, вчинив щодо ОСОБА_12 активні дії.
Вказані активні дії виразилась у тому, що ОСОБА_8 , знаходячись у салоні власного автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в той час знаходився на парковці гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачеві по вул. Лавківській, 1 Д, усвідомлюючи, що попереду його автомобіля знаходиться працівник поліції, умисно застосував фізичне насильство, яке виразилося у здійсненні наїзду автомобілем на вказаного працівника поліції, з метою перешкоджання його законної діяльності як працівника поліції щодо його затримання.
Згідно висновку судово-медичної експертизи Мукачівського міжрайонного відділення СМЕ за № 361/16 від 06. 06. 2016, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в поперековій області спини. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, внаслідок зіткнення з легковим автомобілем, і відносяться згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», до групи легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Після чого ОСОБА_8 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, однак біля транспортного мосту по вул. Автомобілістів в м. Мукачеві був зупинений та затриманий працівниками поліції.

-17-

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_8 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за викладених обставин вчинення кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України не визнав та показав, що о 14 або 15 год. 20. 05. 2016 сів у власний автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився біля гіпермаркету «Епіцентр» в м. Мукачеві та запустив двигун. Після автоматичного закриття всіх дверей автомобіля, побачив, що до нього швидко підбігли незнайомі люди, які почали бити по вікнам автомобіля, кричати. Злякавшись, почав рухатись на автомобілі назад, після чого почув постріли та швидко виїхав з території «Епіцентру» і поїхав у сторону моста, який виявився перекритим, де його затримали. Крім того ОСОБА_8 ствердив, що навмисно не вчиняв наїзду на працівника правоохоронного органу, це сталося у зв`язку з тим, що він перебував у шоковому стані, оскільки під час його знаходження в автомобілі, незнайомі люди почали бити по вікнам автомобіля, кричати та здійснювати постріли, при цьому взагалі йому не представилися, не перебували в форменому одязі, а тому, злякавшись дав рух назад, де, як з`ясувалося, саме знаходився працівник поліції. При цьому наїзду або перешкоди він не відчув.
Не дивлячись на невизнання ОСОБА_8 вини і озвучену ним у судових засіданнях версію зазначених подій, колегія суддів вважає, що такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 є способом його захисту, оскільки його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення щодо працівника правоохоронного органу, тобто умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а відтак у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Зокрема, вина ОСОБА_23 підтверджується послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків допитаних у судовому засіданні апеляційної інстанції: ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та письмовими доказами, а саме: висновком експерта № 18/311 від 15. 07. 2016 та протоколом огляду місця події від 20. 05. 2016 з фотознімками ілюстративних таблиць.
Так, потерпілий ОСОБА_12 як в суді першої, так і апеляційної інстанції показав, що 20. 05. 2016 до 12 год. дня, приблизно п`ять працівників поліції під керівництвом ОСОБА_13 , отримавши інформацію щодо можливої причетності до злочину осіб, машини яких знаходяться на стоянці біля гіпермаркету «Епіцентр» в м. Мукачеві, на одному або двох автомобілях приїхали на вищевказану стоянку, маючи вказівку щодо перевірки особи, яка підійде до автомобіля «Mitsubishi Outlander». Близько 16 год. до автомобіля «Mitsubishi Outlander» підійшов ОСОБА_8 , після чого він з працівниками поліції підійшли до цього автомобіля, при цьому він підійшов зі сторони водія та, перебуваючи біля дверей, показав службове посвідчення ОСОБА_8 , який зачинив двері автомобіля та, з метою залишення місця стоянки, будучи заблокованим поряд припаркованими автомобілями, почав рух заднім ходом. Покинувши таким чином паркувальне місце, ОСОБА_8 почав рух вперед, у бік виїзду з прилеглої до гіпермаркету території. Здійснюючи вказаний маневр, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив на нього наїзд, в результаті якого він опинився на капоті автомобіля, з якого через декілька метрів впав на дорожнє полотно. В подальшому, шляхом переслідування, автомобіль «Mitsubishi Outlander» під керуванням ОСОБА_8 , був затриманий біля транспортного мосту за адресою м. Мукачево, вул. Автомобілістів.
-18-
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні апеляційного суду показав, що за вказівкою ОСОБА_13 , він разом з іншими працівниками поліції прибув до гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачеві, на території якого був припаркований автомобіль «Mitsubishi Outlander», за яким було встановлено нагляд. Коли на вказану парковку приїхав автомобіль «Audi» темно-зеленого кольору, з нього вийшов ОСОБА_24 , який попрямував до автомобіля «Mitsubishi Outlander», відчинив дверку та зайняв водійське місце. В цей час він разом з колегами підбіг до автомобіля, та пред`явивши службове посвідчення, представився ОСОБА_8 працівником поліції, на що останній зачинив двері автомобіля з середини та, запустивши двигун, покинув місце стоянки, здійснивши при цьому наїзд на ОСОБА_12 , який спочатку перебував позаду автомобіля, а після того, як останній заднім ходом виїхав з місця стоянки, опинився попереду автомобіля за напрямком його подальшого руху. Наголосив, що як ОСОБА_12 , такі і всі інші працівники поліції пред`явили свої посвідчення.
Свідок ОСОБА_16 в суді апеляційної інстанції показав, що приблизно в травні місяці 2016 року від керівництва було отримано інформацію про те, що біля гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачеві, знаходяться автомобілі осіб, причетних до крадіжок, у зв`язку з чим він та ще декілька працівників поліції поїхали до гіпермаркету. Приїхавши до вказаного місця, там вже були працівники поліції в тому числі і ОСОБА_12 . Через деякий час, на вказане місце приїхав автомобіль «Аudі», з якого вийшов ОСОБА_8 та підійшовши до автомобіля «Mitsubishi Outlander» - сів за кермо. В цей час він разом з працівниками поліції, в тому числі з ОСОБА_12 , підбігли до цього автомобіля та попросили, щоб обвинувачений відкрив двері, але останній, запустивши двигун автомобіля, здав назад, після чого поїхав вперед та здійснив наїзд на ОСОБА_12 . Він особисто показував обвинуваченому посвідчення працівника поліції, а чи показував потерпілий ОСОБА_12 точно не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні апеляційного суду показав, що за вказівкою начальника відділення поліції ОСОБА_25 , разом з іншими працівниками поліції в кількості 5-7 чоловік, які не були одягнені у формений одяг та без табельної зброї, прибули до гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачеві, з метою затримання осіб, які підійдуть до автомобіля «Mitsubishi Outlander», оскільки такі підозрюються у вчиненні крадіжки чужого майна в м. Мукачево. Особисто він знаходився в автомобілі за 30 м. до місця події та не бачив, за яких обставин ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, однак чув, як ОСОБА_12 представлявся працівником поліції.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні апеляційної інстанції показав, що 20. 05. 2016 близько 15-16 години зателефонував начальник відділення поліції та повідомив про факт крадіжки та зазначив, що є особи, причетні до її вчинення, яких необхідно затримати. Він, разом з іншими працівниками поліції, в тому числі й ОСОБА_12 , які не були одягнені у формений одяг, прибули до гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Мукачеві, на території якого був припаркований автомобіль «Mitsubishi Outlander», який знаходився на орієнтуванні. ОСОБА_12 першим вийшов зі службового автомобіля та підійшов до автомобіля «Mitsubishi Outlander», представившись та пред`явивши зі сторони водія службове посвідчення, однак водій не реагував, тому ОСОБА_12 почав обходити автомобіль до заду та спробував відчинити задні дверки, однак водій почав рух автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_26 опинився на капоті автомобіля. Наголошує, що як ОСОБА_12 , так і інші особисто представлялись працівниками поліції, а ОСОБА_12 пред`явив службове посвідчення, після чого водій розпочав рух.
Згідно перевірених апеляційним судом за згодою учасників судового провадження показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що останній, будучи начальником зміни охорони, заступивши на добове чергування в гіпермапркеті «Епіцентр», перебуваючи посередині парковки гіпермаркету, приблизно в 50 м. від того місця, де він знаходився, почув крики та слова: «стій, поліція», після чого декілька автомобілів виїхали з території гіпермаркету та попрямували в бік м. Ужгорода.

-19-

Оцінюючи наведені докази колегія суддів визнає показання потерпілого ОСОБА_12 та вказаних свідків правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, конкретні, доповнюють один одного, а відтак є допустимими.
Також вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України підтверджується дослідженими письмовими доказами.
Висновком судово-медичної експертизи №361/16 від 20. 05. 2016 стверджується, що у потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у виді синця в поперековій області спини. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливо внаслідок зіткнення з легковим автомобілем. При цьому ОСОБА_12 міг знаходитися у вертикальному або близькому до нього положенні тіла. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 20. 05. 2016 і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.
Висновком за результатами службового розслідування за фактом заподіяння тілесних ушкоджень поліцейському Мукачівського ВП ГУ НП ОСОБА_12 від 16. 06. 2016 встановлено, що 20. 05. 2016 о 21 год. ОСОБА_12 , перебувачи на службі, в ході розкриття злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в рамках кримінального провадження №0001089 від 20. 05. 2016, приймав участь у встановленні та затриманні автомобіля марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який відмовляючись виконувати вимогу поліцейського ОСОБА_12 надати для перевірки документи та вийти з автомобіля, зачинився зсередини та розпочав рух, внаслідок чого здійснив наїзд на працівника поліції ОСОБА_12 , чим спричинив йому тілесні ушкодження.
Враховуючи наведене, а також відповідно до показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_12 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що останні діяли за погодженням з керівництвом та за відповідними вказівками керівництва, що свідчить про законність перебування працівників поліції на території автостоянки гіпермаркету «Епіцентр» та відповідно те, що вони діяли при виконанні службових обов`язків.

Викладеними вище доказами, які безпосередньо досліджені апеляційним судом, доведена винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України - умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме - умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків доведена, оскільки доказами, наведеними вище, поза усяким сумнівом підтверджено, що обвинувачений, розпочинаючи рух автомобілем, бачив, що безпосередньо перед його транспортним засобом знаходиться працівник поліції, а тому усвідомлював наслідки своєї активної дії.

При цьому колегія суддів враховує, що суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, характеризується виною у формі прямого умислу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, за якого особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

-20-

Зміст показань потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та перевірені в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_18 з достовірністю підтверджують, що ОСОБА_12 представився ОСОБА_8 працівником поліції, що свідчить про те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння по відношенню до потерпілого та передбачав суспільно-небезпечні наслідки, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо працівника правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

З цих підстав, наведені судом у вироку суду першої інстанції висновки про необізнаність ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_12 є працівником поліції, який знаходився при виконанні службових обов`язків не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є помилковим.

За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України зазначений вирок у частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання колегія суддів у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, який є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, інкримінований йому злочин вчинив під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 є суспільно небезпечною особою, і його виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, що передбачена ч. 2 ст. 345 КК України, і таке покарання буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та буде відповідати положенням ст. ст. 50, 65 КК України.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу у розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

-21-

Санкцією ч. 2 ст. 345 КК України передбачено відповідальність за насильство щодо працівника правоохоронного органу у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, є нетяжким злочином.
Як вбачається із встановлених судом апеляційної інстанції обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України вчинено ОСОБА_8 20. 05. 2016, тобто строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, який в даному випадку становить п`ять років закінчився.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 у період з 20. 05. 2016 по теперішній час вчинив інший злочин, не надані такі дані й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.
З урахуванням наведеного обвинувачений ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 29. 07. 2014, ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.
В той же час звільнення ОСОБА_8 від призначеного за цим вироком покарання не виключає відбування покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29. 07. 2014, який підлягає самостійному виконанню.
Враховуючи наведене, апеляційна прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок в цій частині скасуванню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 04. 2017 щодо ОСОБА_8 в частині виправдання його за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України скасувати.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу, звільнити ОСОБА_8 від призначеного за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

-22-

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 29. 07. 2014 щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.
В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 04. 2017 щодо ОСОБА_8 ,- залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протяхом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді