Справа № 757/3719/21-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/418/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази та про стягнення процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 28.11.2020 року приблизно о 09 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався у лівій смузі проїзної частини Кловського узвозу в м. Києві, зі сторони вул. Інститутської вбік вул. Мечникова, наближаючись до будинку № 10, навпроти якого, припаркованим біля правого краю проїзної частини стояв автомобіль «Subaru Legaсy», д.н.з. НОМЕР_3 .
Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б» та 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху збоку водія ОСОБА_10 виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом, що призвело до його некотрольованого зміщення праворуч та наїзду на задню частину припаркованого навпроти будинку №10 по Кловському узвозі в м. Києві автомобіля «Subaru Legaсy», д.н.з. НОМЕР_3 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.
Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, з крововиливами під оболонки та в тканину і в шлуночки головного мозку. Рана голови виникла від дії тупого предмета з обмеженою контактною поверхнею, яка мала лінійне ребро. Всі інші ушкодження спричинені тупими предметами, по механізму удару, струсу, тертя і здавлення.
Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б» та 10.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки.
У решті вирок залишити без змін.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.374 КПК України, жодним чином не мотивував своє рішення щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Прокурор вказує, що дійсно, щире каяття у вчиненні необережного злочину має суттєве значення для суду при призначенні виду та міри покарання, яке не оскаржується, але жодним чином не виправдовує не призначення додаткового покарання. Крім того, районний суд належним чином не врахував наслідки вчиненого обвинуваченим діяння, а саме смерть потерпілої.
Оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчинення нових злочинів, необхідним є застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які частково заперечували проти апеляційної скарги та просили призначити додаткове покарання у виді одного року позбавлення права керувати транспортними засобами, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому місцевий суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються, також не оспорюються вид та розмір призначеного обвинуваченому основного покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо безпідставного незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Крім того, ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. До водіїв, які здійснюють перевезення пасажирів, пред`являються підвищені вимоги щодо дотримання ними цих Правил, адже порушення такими особами правил дорожнього руху може призвести до травмування, у тому числі, пасажирів, а також інших учасників дорожнього руху.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків, тощо.
Проте, не застосувавши вказане додаткове покарання, суд свої висновки жодним чином не мотивував, не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення та не врахував непоправні наслідки вчинених протиправних дій обвинуваченим, а саме, що ОСОБА_8 проявив неуважність та грубо порушив ПДР України, що призвело до тяжких наслідків смерті пасажира.

А тому, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є обґрунтованими.
Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, надає матеріальну допомогу родині потерпілої, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи позицію потерпілої, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень буде призначення останньому основного покарання у виді та розмірі, визначеному судом першої інстанції, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На думку апеляційного суду, саме таке покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 в повній мірі відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, авирок місцевого суду скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухваленням в цій частині вироку апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.331, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк із моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: