Справа № 638/9806/21
Провадження № 1-кс/638/2654/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 « Про скасування арешту майна » по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000904 від 28.06.2021 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України », -

В С Т А Н О В И В :
26.11.2021 захисник підозрюваної ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням « Про скасування арешту майна » в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 14.07.2021 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000904 від 28.06.2021 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 190 ч. 4 КК України, на майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме : заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження майнових прав пайовика 99,52 кв.м. розташованих у АДРЕСА_1 (перша черга будівництва), які належать ОСОБА_3 , на підставі додаткової угоди №3 від 26.10.2020 до договору асоційованого членства у споживчому товаристві №22-38/Д від 11.09.2015.
В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000904 від 28.06.2021 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 190 ч. 4 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.07.2021, за відсутності власника майна підозрюваної ОСОБА_3 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладено арешт на зазначене в клопотанні нерухоме майно, яке належать ОСОБА_3 .
26.11.2021 підозрюваної ОСОБА_3 слідчим СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якого ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України.
Таким чином, враховуючи, що на теперішній час ОСОБА_3 органом досудового розслідування остаточно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України, за вчинення якого не передбачено, як основне так і додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого, відпала необхідність в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна підозрюваної ОСОБА_3 , який було накладено лише з метою забезпечення конфіскації майна, як виду кримінального покарання за скоєне кримінальне правопорушення.
У судове засідання захисник підозрюваної ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 не прибув, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву в якої просив провести розгляд клопотання за його відсутності, а також відсутності власника майна ОСОБА_3 та наполягав на його задоволенні з підстав викладених в клопотанні.

У судове засідання особа, за клопотанням якої було арештовано майно, а саме ст. слідчий СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О ОСОБА_5 не прибув, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву в якої просив провести розгляд клопотання за його відсутності, при цьому зазначив, що потерпілим цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено, а тому не заперечував проти задоволенні клопотання сторони захисту.

При таких обставинах, слідчий суддя вважає за можливе розглянути зазначене клопотання за відсутністю вказаних осіб за наявними матеріалами, так як їх неявка у судове засідання, відповідно до приписів ст. 174 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання по суті.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та дослідивши надані до клопотання стороною захисту матеріали приходить до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000904 від 28.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 115 ч. 1, 146 ч. 2, 15 ч. 2 190 ч. 4 КК України
02.07.2021 слідчим СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області вручено ОСОБА_3 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 190 ч. 4 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 14.07.2021 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000904 від 28.06.2021 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 190 ч. 4 КК України, було задоволено клопотання ст. слідчого СВ ХРУП №3 ГУ НП в Х/О ОСОБА_5 « Про арешт майна », якою було накладено арешт шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження майнових прав пайовика 99,52 кв.м. розташованих у АДРЕСА_1 (перша черга будівництва), які належать на праві приватної власності підозрюваної ОСОБА_3 , на підставі додаткової угоди №3 від 26.10.2020 до договору асоційованого членства у споживчому товаристві №22-38/Д від 11.09.2015.
Метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна належного підозрюваної ОСОБА_3 , є забезпечення конфіскації майна, як виду кримінального покарання за скоєне кримінальне правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2 190 ч. 4 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 органом досудового розслідування висунуто підозру.
Крім того, в ході досудового розслідування, 26.11.2021 підозрюваної ОСОБА_3 слідчим СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якого ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України.
Відповідно до приписів КК України, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України, санкцією зазначеної статті кримінального закону, передбачено покарання у вигляді позбавлення на строк від 3 до 7 років позбавлення волі та не передбачено, як основне так і додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.
У судовому засіданні була досліджена письмова заява представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , в якої останній підтримав клопотання захисника ОСОБА_4 щодо скасування арешту на належне ОСОБА_3 майна, просив його задовольнити, з підстав викладених захисником у клопотання, так як потерпілим цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено та потерпілий не має наміру його заявляти в подальшому, тому що майнових та немайнових претензій до ОСОБА_3 не має.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання арешту майна в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя має врахувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Згідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, законодавцем гарантована можливість щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб шляхом звернення до слідчого судді на стадії досудового розслідування.
Судом встановлено, що арешт на майно накладено ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 06.07.2021 під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000904 від 28.06.2021 з метою забезпечення конфіскації майна як виду кримінального покарання.

Крім того у судовому засіданні встановлено, що потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено та останній не має наміру його заявляти в подальшому, тому що майнових та немайнових претензій до ОСОБА_3 не має.

Інші передбачені приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, підстави для подальшого продовження застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна підозрюваної ОСОБА_3 , на теперішній час відсутні.
Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів зазначених у ст. 170 КПК України.
Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, також проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 та «Кушоглу проти Болгарії», від 10.05.2007).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спороннг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння підозрюваною ОСОБА_3 належним її майном, у зв`язку з чим вважає доцільним задовольнити клопотання сторони захисту та скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 174, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 « Про скасування арешту майна » по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000904 від 28.06.2021 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України », - задовольнити.

Скасувати арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.07.2021 у кримінальному провадженні № 0000904 від 28.06.2021 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України, на майнові права, а саме : заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження майнових прав пайовика 99,52 кв.м. розташованих у АДРЕСА_1 (перша черга будівництва), які належать на праві приватної власності підозрюваної ОСОБА_3 , на підставі додаткової угоди №3 від 26.10.2020 до договору асоційованого членства у споживчому товаристві №22-38/Д від 11.09.2015.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1