ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/1024/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

Обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000796 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Херсон, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 листопада 2021 року, включно.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого
ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року скасувати, та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що продовжуючи строк дії найбільш суворого виду запобіжного заходу суд не з`ясував та не навів переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Суд погодився з викладеними в клопотанні прокурора доводами, посилаючись на раніше встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики.
Клопотання прокурора не відповідає вимогам чинного законодавства, за своїм змістом є ідентичним раніше поданим клопотанням, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю злочину та наявністю ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки їх актуальність на момент продовження строку запобіжного заходу прокурором не підтверджена.
Вважає, що підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відсутні.
Також зазначає, що докази, які б підтверджували існування ризиків матеріали справи не містять.
Суд не зважив на дані про особу обвинуваченого, а саме на його стійкі соціальні зв`язки, які підтверджуються проживанням ОСОБА_8 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений частково визнає обставини, викладені в обвинувальному акті, а тому, наявні законні підстави для застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.
ОСОБА_8 , також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на відсутність доказів, які б могли свідчити про існування хоча б одного із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, просить оскаржувану ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000796 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.
27 вересня 2021 року під час судового засідання в ході обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що заявлені ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися.
Розглянувши вказане питання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 вказаних кримінальних правопорушень було предметом перевірки під час досудового розслідування.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, або впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та суду, а також те, що на даному етапі судового розгляду свідки кримінального провадження у судовому засіданні не допитані.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").
Так, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, не має стабільного та законного джерела доходу, дані, які б свідчили про неналежний стан здоров`я, який міг би перешкоджати перебуванню ОСОБА_8 у місці попереднього ув`язнення, відсутні.
Крім того, в ході розгляду справи судом, обвинувачений ухилився від суду, у зв`язку з чим був оголошений в розшук і його місцезнаходження було встановлено за результатами розшукових заходів, а тому з огляду на усвідомлення обвинуваченим міри покарання, яка може бути обрана йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій, продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, а також можливість обвинуваченого впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що ці особи на даний час у судовому засіданні не допитані
На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_8 певних соціальних зв`язків у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, а тому наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, шляхом незаконного впливу на свідків, які на даному етапі розгляду справи не допитувалися, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, як на тому наполягають у своїх апеляційних скаргах захисник та обвинувачений.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Твердження апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про необґрунтованість, ідентичність клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, а також ненадання такого клопотання стороні захисту, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки питання щодо продовження запобіжного заходу суд вирішив в порядку ст.331 КПК України. Відповідне обговорення ініційоване судом.
Посилання захисника та обвинуваченого про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України являються необґрунтованими, оскільки судом встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисником в апеляційній скарзі не наведено.
Посилання апеляційної скарги захисника на часткове визнання обвинуваченим обставин кримінального провадження, наявність в ОСОБА_8 постійного та зареєстрованого місця проживання, соціальних зв`язків, родини, яка складається з матері, суд апеляційної інстанції хоч і враховує, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , факт перебування обвинуваченого у розшуку, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Що стосується твердження апеляційної скарги захисника про тривалість перебування обвинуваченого під вартою, то колегія суддів вважає, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження чи порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, як про те вказує апелянт, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката
ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4