ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001110 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 2 243 гривень 99 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 гривень.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Приблизно о 19.20 год. 16.04.2019 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на 2-му поверсі в приміщенні під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень раніше знайомому ОСОБА_9 , підійшов до останнього та невстановленим предметом наніс йому близько 3 ударів в область голови ззаду. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 наніс двома долонями, зжатими в кулаки не менше 4 ударів по обличчю ОСОБА_9 .
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани у правій скронево-тім`яній області, закритого багатоуламкового перелому кісток носу, багатоуламкових переломів передніх стінок обох гайморових пазух, з втисненням в порожнину пазух, численних саден м`яких тканин голови та обличчя праворуч і ліворуч, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

В апеляційній скарзі:
- потерпілий просить вказаний вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину, внаслідок його м`якості та постановити новий вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та цивільний позов задовольнити.
Вважає, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не звернув уваги, що останній ніде не працює, він не розкаявся у вчиненні злочину, не відшкодував шкоду потерпілому. Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд, на його думку, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання, а лише зазначив, як підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням те, що обвинувачений здатний виправитися не перебуваючи в ізоляції від суспільства.
Також вважає, що приймаючи до уваги тяжкість спричиненої йому душевної травми, а також глибину емоційних переживань, у зв`язку із отриманням ним тілесних ушкоджень, моральна шкода повинна бути йому відшкодована у розмірі набагато більшому, ніж 10 000 грн., які ухвалив суд першої інстанції. С таким розміром стягнення він не згоден.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відносно доводів апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості злочину, внаслідок його м`якості, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, та прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 має бути призначене покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі у межах строку, визначеного санкцією статті КК України, із звільненням від відбування покарання із застосуванням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім цього, в апеляційному суді ОСОБА_7 визнав себе винним у скоєному, добровільно сплатив потерпілому 2 000 грн., та запевнив суд, що на протязі двох місяців відшкодує ще 8 000 грн., що свідчить про його щиросердне каяття у скоєному.

За зазначених вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав як для призначення більш суворого покарання, як того просить потерпілий.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено у відшкодуванні заробітку, втраченого ним у зв`язку із втратою працездатності, а сума моральної шкоди, яку призначено судом до відшкодування, є занадто малою, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 129 КПК України, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілого, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши всі вимоги цивільного позивача ОСОБА_9 , обґрунтовано дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з цивільного відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому злочином, у сумі 34069,99 грн., яка складається з витрат на лікування у сумі 2243,99 грн., витрат на лікування, яке буде проводитися у майбутньому у сумі 30000 грн., а також втраченого заробітку внаслідок зменшення працездатності у сумі 1826 грн. підлягають частковому задоволенню. Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги щодо відшкодування понесених витрат на лікування у сумі 2 243,99 грн., а в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування витрат на лікування, яке буде проводитися у майбутньому у сумі 30 000 грн., а також втраченого заробітку внаслідок зменшення працездатності у сумі 1 826 грн. відмовив, оскільки позивачем вони не були обґрунтовані документально, а саме не надані документи в підтвердження вартості лікування в майбутньому саме в такому розмірі та його необхідності. Крім того не надані документи щодо отримуваного потерпілим заробітку на момент спричинення тілесних ушкоджень і документи в підтвердження втраченого заробітку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 1 448 318,10 грн., суд першої інстанції задовольнив частково, та з урахуванням принципів розумності, співрозмірності, справедливості та реальності виконання судового рішення, та з урахуванням ступеня моральних страждань, глибини переживань потерпілого, та характеру спричиненого насилля, прийшов до обґрунтованого висновку, що саме сума стягнення у розмірі 10 000 грн. буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Тому, доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягають.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

В ирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4