ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/228/22 Справа № 204/109/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України було задоволено.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 терміном до 60 діб, тобто до 13 березня 2022 року, без визначення розміру застави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим суддею було встановлено, що не всі ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України наявні та продовжують існувати.
Так, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, наявний, оскільки підозрюваний враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, відсутній. Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України, а саме: в умисному встановленні або поширенні в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу. Що саме знищити, сховати або спотворити може підозрюваний, у клопотанні слідчого не зазначено та у судовому засіданні не встановлено.
Стосовно ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя прийшов до переконання про його наявність, оскільки на даний час по кримінальному провадженню встановлюються інші особи, які причетні до скоєння тяжкого злочину, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 перебуваючи на волі, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, з метою зміни їх показів.
Щодо ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважав, що він відсутній, оскільки жодних доказів стосовно ймовірності вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень, у судовому засіданні встановлено, не було.
Таким чином, у судовому засіданні було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року відносно ОСОБА_8 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 погоджене з прокурором про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_8 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки слідчий суддя під час розгляду справи, дослідивши доказ сторони захисту не надав їм належної оцінки, більше того, в мотивувальній частині ухвали, слідчий суддя, зазначала відомості, які не відповідають дійсності, і які навіть не були зазначені в клопотанні слідчого, що не лише є грубим порушенням норм КПК України так і норм ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», а також свідчать про намагання слідчого судді дискредитувати особу підозрюваного, що однозначно є беззаперечним доказом упередженості слідчого судді ОСОБА_1 .
Вважає, що суд не надав належної оцінки доводам сторони захисту обґрунтованими доданими доказами для спростування обґрунтованості підозри та відсутності ризиків передбачених ст. 177 КПК України для застосування найсуворішого із запобіжних заходів.
Захист вважає, що підозра відносно підзахисного як під час обрання запобіжного заходу так і станом на сьогоднішній день є повністю необґрунтованою, оскільки органом досудового розслідування не представлено жодного доказу, який би вказував на достатність підстав підозрювати його у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 255-1 КК України, натомість стороною захисту користуючись ст. 42, 46 та 93 КПК України, самостійно зібрано докази, які не тільки спростовують обґрунтованість підозри, а й вказують на відсутність події злочину взагалі.
Зауважує, що з моменту пред`явлення повідомлення про підозру минуло майже 5 місяців, але окрім голослівних висловлювань прокурора, які знайшли свої відображення в повідомленні про підозру, в матеріалах справи так і не з`явилось жодного доказу, який би вказував на скоєння ОСОБА_8 будь-якого злочину.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 не має жодного відношення до будь-яких протиправних дій взагалі, а всі дії органу досудового слідства говорять тільки про повне свавілля правоохоронних органів, та прокуратури.
Слідчий суддя не зазначив, жодного доказу, який на його думку свідчить про обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_8 , як і не зазначив чому суд не врахував чи відхилив доказів сторони захисту.
Зазначає, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, до кримінальної відповідальності не притягався, а також має незадовільний стан здоров`я.
Апелянт вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.
Вказує на те, що слідчий суддя грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали та вимоги апеляційної скарги, позицію підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Слідчий суддя також має вирішити питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу.
Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх правильними та обґрунтованими.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки судів першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи.
Відповідно до ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч ствердженням захисника, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах. Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, а достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час судового розгляду.
Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:
-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти ризикам встановлених слідчим суддею.
Твердження апеляційної скарги захисника про не доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, не зменшилися, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються немотивованими.
Доводи захисника з приводу того, що слідчим суддею не зазначені посилання на докази, які змусили суд дійти висновку про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи для зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 на домашній арешт, не спростовують таке рішення слідчого судді, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, даних про особу підозрюваного, які були враховані при вирішенні питання щодо застосування саме такого виду запобіжного заходу.
Твердження захисника про відсутність обґрунтованої підозри та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Слідчий суддя прийняв рішення на підставі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Самі по собі наявність у підозрюваного ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, у даному випадку, не є визначальним та не дає колегії суддів підстав для його зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Доведеність існування підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного у зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування, також було предметом перевірки слідчого судді при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання та враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу і не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.
Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.
Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи й підстави, згідно з якими вони просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4